Справа № 580/9697/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року справа № 580/9697/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченого грошового забезпечення,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , позивач) подала позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь військової частини НОМЕР_1 суми надмірно виплаченого грошового забезпечення за 4 доби відсутності на службі без поважних причин в період з 13.10.2022 по 17.10.2022 у розмірі 1825,05 грн (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень 05 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами внутрішнього аудиту ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеного у період з 12.09.2023 по 10.11.2023 аудиторською групою під керівництвом начальника управління 2 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, виявлено, що за фактом невчасного повернення капітана ОСОБА_1 зі стаціонарного лікування до військової частини НОМЕР_1 згідно службового розслідування, з нього знято додаткову винагороду в розмірі 30 тисяч гривень та премію за жовтень 2022 року, але за 4 дні самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 з нього також потрібно утримати основні види грошового забезпечення, а саме посадовий оклад, надбавку за вислугу років, оклад за військовим званням (згідно абзацу 3 пункту 15 розділу І Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам), чого не було виконано. Через це капітану ОСОБА_1 у жовтні 2022 року нарахована надмірна виплата грошового забезпечення за 4 дні за час відсутності на службі без поважних причин у розмірі 1825 грн 05 коп.

Після встановлення факту звільнення ОСОБА_1 з військової служби, на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.12.2023 № 446 Про результати службового розслідування за фактом втрати фінансових ресурсів, допущених внаслідок переплат грошового забезпечення, з метою добровільного відшкодування завданих державі збитків у виді надмірно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 16.02.2024 року за вихідним № 1123 та 17.04.2024 року за вихідним № 2782 ОСОБА_1 направлялися листи з пропозицією добровільного відшкодування нанесених державі збитків у сумі 1825,05 грн, однак збитки державі в досудовому порядку добровільно відшкодовано не було.

Ухвалою від 01.11.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Згідно витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 02.09.2022 № 122, ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду офіцера резерву роти резерву офіцерського складу.

Згідно витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 19.12.2023 року № 446 Про результати службового розслідування за фактом втрати фінансових ресурсів, допущених внаслідок переплат грошового забезпечення вбачається, що ОСОБА_1 , який знаходився на стаціонарному лікуванні, після виписки з лікувального закладу повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 у день виписки, а саме 13.10.2022 року. Натомість капітан ОСОБА_1 в розташування військової частини НОМЕР_1 прибув лише 17.10.2022 року, запізнившись на службу без поважних причин на 4 доби. По прибуттю військовослужбовця 17.10.2022 року до військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом його невчасного прибуття зі стаціонарного лікування до місця служби. Було встановлено, що капітан ОСОБА_1 був відсутнім без поважних причин на службі 4 доби в період з 13.10.2022 року по 17.10.2022 року. За результатами проведеного службового розслідування було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.10.2022, яким за порушення вимог абзацу 8 статті 11, статті 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; статті 1 та абзацу 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України офіцера резерву роти резерву офіцерського складу капітана ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

За результатами внутрішнього аудиту ІНФОРМАЦІЯ_1 проведеного у період з 12.09.2023 по 10.11.2023 аудиторською групою під керівництвом начальника управління 2 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було виявлено, що за фактом невчасного повернення капітана ОСОБА_1 зі стаціонарного лікування до військової частини НОМЕР_1 згідно службового розслідування, з нього було знято додаткову винагороду в розмірі 30 тисяч гривень та премію за жовтень 2022 року, але за 4 дні самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 з нього також було потрібно утримати основні види грошового забезпечення, а саме посадовий оклад, надбавку за вислугу років, оклад за військовим званням (згідно абзацу 3 пункту 15 розділу І Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам), чого не було виконано. Через це капітану ОСОБА_1 у жовтні 2022 року була нарахована надмірна виплата грошового забезпечення за 4 дні за час відсутності на службі без поважних причин у розмірі 1825 грн 05 коп. (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень 05 копійок).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.12.2022 № 466 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2022 року № 230 капітан ОСОБА_1 вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .

Згідно повідомлення військової частини НОМЕР_3 від 12.01.2024 № 2163/27 капітан ОСОБА_1 був виключений зі списків військової частини НОМЕР_3 та 03.09.2023 направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.02.2024 № 2382/24 ОСОБА_1 був направлений для постановки на військовий облік після виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 (03.09.2023).

З метою добровільного відшкодування завданих державі збитків у виді надмірно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 16.02.2024 за вихідним № 1123 та 17.04.2024 за вихідним № 2782 ОСОБА_1 направила листи з пропозицією добровільного відшкодування нанесених державі збитків у сумі 1825,05 грн (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень 05 копійок).

Не відшкодування відповідачем сум надмірно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у добровільному порядку зумовило звернення позивача в суд із цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Під час вирішення цього спору суд врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, відповідно до яких правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Суд врахував, що виплата грошового забезпечення відповідачу здійснена позивачем добровільно, доказів набуття відповідачем 1825,05 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини позивач не посилається.

Стосовно доводів позивача про те, що надмірна виплата грошового забезпечення у сумі 1825,05 грн виникла внаслідок недобросовісної поведінки відповідача (відсутності без поважних причин на службі 4 доби в період з 13.10.2022 по 17.10.2022), суд зазначає таке.

Відповідно до п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Таким чином, нарахування грошового забезпечення військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 за жовтень 2022 року здійснюється у кінці поточного місяця, а виплата за жовтень 2022 року у листопаді 2022 року.

Суд врахував, що згідно витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 19.12.2023 року № 446 службове розслідування стосовно відповідача ініційоване на підставі рапорту командира роти ОСОБА_3 від 17.10.2022 № 3492 та на підставі наказу від 25.10.2022 № 181 відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення частини.

Таким чином, починаючи із 17.10.2022 та щонайпізніше 25.10.2022 у ВЧ НОМЕР_1 були наявні відомості про періоди відсутності відповідача за місцем служби, що на переконання суду уможливлювало коригування нарахування грошового забезпечення позивача за жовтень 2022 року.

Натомість, позивач, маючи необхідні відомості про періоди відсутності відповідача за місцем служби у жовтні 2022 року, здійснив нарахування відповідачу грошового забезпечення за цей період. Вказані обставини свідчать про добровільне нарахування позивачем спірних сум грошового забезпечення та спростовують доводи позивача про те, що надмірна виплата грошового забезпечення у сумі 1825,05 грн виникла внаслідок недобросовісної поведінки відповідача.

Посилання позивача на приписи ст. 12 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі суд відхиляє, оскільки позивач не надав до позову доказів того, що відповідач є матеріально відповідальною особою у спірних правовідносинах.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що виплата грошового забезпечення була проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісності з боку відповідача суд не встановив.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );

2) відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 06.01.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК