Справа № 420/13623/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13623/24

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

повний текст судового рішення

складено 19.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року по справі за позовом акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ» (надалі позивач, АТ «Одесагаз») звернулось до суду з адміністративним позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі відповідач, ВДВС), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №74836741 від 23.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі виконавчого листа №522/2491/22-е, виданого Приморським районним судом м. Одеси, 25.08.2023 року, було відкрито виконавче провадження №72617937 за заявою ОСОБА_1 , як позивача по справі №522/2491/22-е, рішенням суду в якій було зобов`язано АТ «Одесагаз» повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.05.2021 року з урахуванням висновків суду. 05.10.2023 року державним виконавцем у ВП №72617937 було винесено постанову про стягнення з АТ «Одесагаз» виконавчого збору в розмірі 26800,00 грн.. 11.04.2024 року Гуськов Є.В. подав заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої постановою державного виконавця від 23.04.2024 року було повернуто виконавчий документ стягувачу. 23.04.2024 року відповідачем винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження №74836741 на підставі постанови ВП №72617937 від 05.10.2023 року про стягнення з АТ «Одесагаз» виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн. та розпочато примусове стягнення з АТ «Одесагаз» вказаної суми виконавчого збору. Позивач вважає спірну постанову незаконною з тих підстав, що відповідачем не було вчинено виконавчих дій по примусу АТ «Одесагаз» до виконання рішення, що, на думку позивача, виключає підстави для стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення суду. Також позивач стверджує, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зобов`язаний був повторно винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка і мала бути виконавчим документом для відкриття «окремого» виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення повних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/2491/22-е, виданого Приморським районним судом м.Одеси, 25.08.2023 року було відкрито виконавче провадження №72617937.

05.10.2023 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №72617937 було прийнято постанову про стягнення з АТ «Одесагаз» виконавчого збору в розмірі 26800,00 грн..

23.04.2024 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_1 на підставі його заяви від 11.04.2024 року.

В мотивувальній частині постанови від 23.04.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу також зазначено, що виконавчий збір не сплачено; виконавчий збір у сумі 26800,00 грн. виведено в окреме виконавче провадження.

23.04.2024 року державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74836741 з виконання постанови №72617937 від 05.10.2023 року про стягнення з АТ «Одесагаз» виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн., яка є предметом оскарження в рамках даного спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених виконавчих дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача, які стосуються правомірності прийняття відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №72617937 від 05.10.2023 року, зазначивши, що позивач оскаржував цю постанову в судовому порядку в рамках справи №420/27831/23, в якій рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач виніс постанову про виведення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №72617937 від 05.10.2023 року в окреме провадження, про що вказано у постанові про повернення виконавчого документу.

За висновком суду першої інстанції, виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження №74836741 від 23.04.2024 року, державний виконавець діяв правомірно у відповідності до вимог законодавства.

Викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта зводяться до того, що після повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №72617937 державний виконавець повинен був повторно винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка і мала бути виконавчим документом з примусового стягнення з АТ «Одесагаз» виконавчого збору в розмірі 26800,00 грн.. Апелянт вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №72617937 від 05.10.2023 року не могла бути підставою для винесення спірної постанови від 23.04.2024 року про відкриття виконавчого провадження №74836741.

В обґрунтування своєї позиції апелянт послався на правові висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 17.04.2024 року у справі №420/6811/23 та від 24.12.2021 року у справі №420/2218/21.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного обсягу нормативно-правового регулювання спірних відносин.

Відповідно до ст.1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною 1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною 1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За частиною 2 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною 1 ст.40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 ст.42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За частиною 2 ст.42 Закону №404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За частиною 4 ст.42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частини 1 ст.45 Закону №1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Згідно з пунктом 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

За пунктом 8 розділу III Інструкції №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини 1 статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

За пунктом 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції №512/5 виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини 1 статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини 1 статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією (абзац 6 пункту 2).

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження (абзац 7 пункту 2).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В аспекті доводів апеляційної скарги, колегія суддів має надати оцінку правомірності відкриття спірною постановою виконавчого провадження №74836741 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2023 року №72617937, яка була ухвалена в рамках виконавчого провадження №72617937 з примусового виконання судового рішення (тобто [«основного»] виконавчого документа, з примусовим виконанням якого пов`язується стягнення виконавчого збору), у зв`язку з ухваленням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.

Надаючи таку оцінку, колегія суддів також виходить з вимог ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що до спірних правовідносин є застосовними правові висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 17.04.2024 року у справі №420/6811/23 та від 24.12.2021 року у справі №420/2218/21, в яких Верховний Суд навів, зокрема, такі узагальнені висновки:

- державний виконавець повинен ухвалити нову окрему постанову про стягнення виконавчого збору та/або постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, якщо виконавчий документ, з яким пов`язані виконавчий збір та/або витрати виконавчого провадження, був повернутий стягувачу з підстав, встановлених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII;

- є неправомірним відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору та постанов про стягнення витрат виконавчого провадження, які ухвалено до того, як виникли підстави для повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема, одночасно з відкриттям виконавчого провадження відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII).

У даній справі, як і у зазначених справах, розглянутих Верховним Судом, державний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яка була ухвалена до того, як виникли підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

В постанові від 17.04.2024 року у справі №420/6811/23 Верховний Суд, зокрема, зазначив:

«…. державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір навіть після того, як виконавчий документ повернений стягувачу (якщо цей збір не був стягнений до повернення виконавчого документа). Текстуальний виклад частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII дає підстави вважати, що цей обов`язок державний виконавець має реалізувати шляхом винесення - після постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених Законом №1404-VIII, - постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не був стягнений в рамках виконавчого провадження за «основним» виконавчим документом) і для примусового виконання цієї постанови відкрити [окреме, інше] виконавче провадження, про що теж ухвалити відповідну постанову.

З погляду колегії суддів, окреслений алгоритм дій державного виконавця має своє пояснення (сенс), адже під час виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема, судового рішення (як-от в цій справі) виконавчий збір може бути стягнений (повністю або частково) та зарахований до Державного бюджету України, що таким чином не дає підстав (передумов) для повторного стягнення з боржника тієї самої суми виконавчого збору за тим самим виконавчим документом після того, як стягувач подав заяву про його повернення.

Водночас, якщо виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках «основного» виконавчого провадження, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві (зокрема з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII), то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого Закон №1404-VIII (частина третя статті 40) передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналогічним чином державний виконавець діє і щодо стягнення витрат виконавчого провадження (пункт 2 розділу VI Інструкції №512/5), які також підлягають стягненню навіть після того як виконавчий документ повернений стягувачу.»

В постанові Верховного Суду від 24.12.2021 року у справі №420/2218/21 наведені такі висновки:

«… колегія суддів Верховного Суду наголошує на порушенні виконавцем пункту 1 частини другої статті 2 КАС України, оскільки останнім не дотримано порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII лише у разі повернення виконавчого документу стягувачу державний виконавець має правові підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом та для виконання якої відкривається окреме виконавче провадження.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, спірна постанова про стягнення виконавчого збору (29 вересня 2020 року) була винесена до прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу (30 вересня 2020 року). Тобто державним виконавцем не дотримано порядку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, що передбачений Законом №1404-VIII...».

З урахуванням наведених вище положень Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та висновків Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження №74836741 від 23.04.2024 року не може вважтися правомірною, оскільки вона була ухвалена на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 05.10.2023 року №72617937, яка, в свою чергу, була ухвалена в рамках виконавчого провадження №72617937 до повернення виконавчого документа стягувачу, і державний виконавець після повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №72617937 в порушення вимог частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII не виніс нової окремої постанови про стягнення виконавчого збору, який залишився не сплаченим.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач виніс постанову про виведення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №72617937 від 05.10.2023 року в окреме провадження, про що вказано у постанові про повернення виконавчого документу, колегія суддів вважає таким, що не змінює викладених вище висновків, оскільки Закон №1404-VIII не містить в собі положень, які б передбачали можливість виведення (виділення) постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження. Наведені вище положення Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5 передбачають необхідність винесення саме нової окремої постанови про стягнення виконавчого збору в сумі, яка залишилась не сплаченою після повернення виконавчого документу.

Крім того, у даній справі сам факт виведення (виділення) з виконавчого провадження №72617937 в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору залишився не недоведеним, оскільки матеріали справи не містять відповідного рішення (постанови) державного виконавця про вчинення такої процедурної дії.

Отже, за встановлених обставин справи і нормативного регулювання спірних правовідносин колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції в цій справі в межах, визначених статтею 308 КАС України, вважає, що висновки, яких дійшов суд першої інстанцій, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, що відповідно до приписів ст.317 КАС України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти по справі №420/13623/24 нову постанову про задоволення позовних вимог акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» .

Визнати протиправною та скасувати постанову Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження №74836741 від 23 квітня 2024 року.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» () судові витрати на сплату судового збору у розмірі 6964 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 40 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька