Справа № 380/2013/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2013/24 пров. № А/857/17084/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «100 Шин +» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 07 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 100 Шин +» (далі ТОВ « 100 Шин +») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів (далі Рішення) UA209000/2023/100467/2 від 01.08.2023, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі Картка відмови) № UA209230/2023/002029 від 01.08.2023 Львівської митниці (далі Митниця).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №380/2013/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складов, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище. Відсутність у Рішенні інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування Митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Недоліки у заповненні вантажної накладної, на які посилається відповідач, не є такими, що мають значення для правильного визначення митної вартості товарів. На підтвердження витрат на транспортування окрім довідок до митного оформлення подано інші документи, які підтверджують заявлені витрати на транспортування.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами ознак підробки у поданих документах. Недоліки у заповненні коносаменту не є такими, що мають значення для правильного визначення митної вартості товарів.

Оскаржуване Рішення не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), що додатково свідчить про його необґрунтованість.

Зважаючи на допущені митним органом порушення при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність оспорюваних Рішення та Картки відмови критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладених у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Митницею, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ « 100 Шин +».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення митного оформлення імпортованого позивачем товару відповідачем було встановлено таке:

- у CMR 307, 369, 456, 532, 723, 792 від 27.07.2023 у гр. 4 Місце розвантаження» вказано UA, а пункт d ч. 1 ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про "місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки", а не про країну доставки вантажу;

- за результатами опрацювання довідок на перевезення №1, 2 від 28.07.2023, №3 від 27.07.2023 та №58 від 27.07.2023, які не є бухгалтерськими документами, було встановлено відсутність розміру транспортних перевезень за усім маршрутом. Довідки містять відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та не містять після його перетину, тобто сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу.

- у коносаменті SZX230533 від 03.06.2023 міститься копія печатки логістичної компанії, нанесена механічним методом, шляхом накладення копії.

Перелічені факти вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару та витрат на транспортування оцінюваних товарів.

Тому вимога митного органу про надання додаткових документів була скерована у зв`язку із наявністю підстав, визначених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України (далі МК).

Позивач не надав жодного документу на вимогу Митниці, не спростував сумнівів щодо заявленої митної вартості, не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості.

Апелянт наголошує на тому, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, який має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, зокрема обрано метод визначення митної вартості товарів.

У зв`язку із наведеним митним органом цілком обґрунтовано прийнято оспорюване Рішення, яким митну вартість скориговано на підставі наявних у Митниці відомостей із застосуванням методу 2(ґ) відповідно до положень статті 64 МК.

Оскільки митна вартість була визначена Митницею за резервним методом без проведення коригування, то відповідні пояснення не повинні вноситися до граф Рішення. Обираючи джерело інформації для визначення митної вартості за резервним методом, Митниця керувалася статтею 64 МК та враховувала вимоги статей 58-61 МК, зокрема щодо меншої з двох альтернативних вартостей, часу імпорту, характеристик товару тощо.

Врахування умов продажу, фізичних характеристик імпортованого товару, якість, репутація на ринку виробника товару є умовами застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. При цьому вказані умови не притаманні для шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, передбаченого статтею 64 МК.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ « 100 Шин +» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, задля проведення митного оформлення імпортованого товару декларантом позивача до митного оформлення у розпорядження Митниці було подано митну декларацію (далі МД) №23UA25U5 від 31.07.2023, якою задекларовано товар шини у кількості 1382 штуки за основним методом із митною вартістю у 170 721,22 доларів США. На підтвердження заявленої митної вартості товару до вказаної МД було долучено:

рахунок-проформу (Proforma invoice) №WD202305048 від 09.05.2023;

рахунок-фактуру (iнвойс) №WD202305048A від 30.05.2023;

коносамент № SZX230533 від 03.06.2023;

автотранспортні накладні № 307 від 27.07.2023, №369 від 27.07.2023, №456 від 27.07.2023, №532 від 27.07.2023, №723 від 27.07.2023, №792 від 27.07.2023;

сертифiкат про походження товару №23C3705B0114/00268 від 01.06.2023;

банківські платіжні документи від № 60 від 15.05.2023; № 62 від18.05.2023; № 63 від 19.05.2023; № 64 від 22.05.2023; № 65 від 24.05.2023; № 67 від 30.05.2023; № 68 від 01.06.2023;

рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 986 від 20.07.2023;

банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг, №12322 від 25.07.2023;

документи, що підтверджують вартість перевезення товару, № 1 від 28.07.2023, №2 від 28.07.2023, №3 від 27.07.2023, № 58 від 27.07.2023;

прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 30.05.2023;

розрахунок ціни (калькуляцію) WD202305048A від 30.05.2023;

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №100SH-BOTO 2023 від 01.01.2023;

договір (контракт) про перевезення №010921 від 01.09.2021;

договір (контракт) про перевезення № 230728/1 від 26.07.2023;

договір (контракт) про перевезення №230728/2 від 26.07.2023;

договір (контракт) про перевезення №230728/3 від 26.07.2023;

копію митної декларації країни відправлення №00045701 від 30.05.2023.

За наслідками опрацювання поданих до митного оформлення документів Митниця надіслала декларанту вимогу відповідно до вимог частин 2-3 статті 53 МК про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме:

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару

На вимогу митного органу декларантом було подано додаткові пояснення від 31.07.2023 та зазначено, що додаткових документів надано не буде. Висловлено прохання завершити митне оформлення товару у порядку та терміни, передбачені частиною 1 статті 255 МК.

Відтак, 01.08.2023 Митниця прийняла Рішення №UA209000/2023/100467/2, яким визначила митну вартість імпортованого позивачем товару за резервним методом у розмірі 261 629,20 доларів США. У обґрунтування зазначила, що під час розгляду документів було встановлено, що згідно з наданими до митного контролю CMR 307, 369, 456, 532, 723, 792 від 27.07.2023 у графі 4 "Місце розвантаження вказано UA , пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про "місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки", а не про країну доставки вантажу.

За результатами опрацювання транспортних документів, а саме довідок на перевезення №1,2 від 28.07.2023, №3 від 27.07.2023 та №58 від 27.07.2023, встановлено відсутність розміру транспортних перевезень за усім маршрутом. Такі документи є довідкою для митних органів, а не бухгалтерським документом. Довідки містять відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та не містять після його перетину, тобто сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу.

У коносаменті SZX230533 від 03.06.2023 міститься копія печатки логістичної компанії, нанесена механічним методом, шляхом накладення копії (про що свідчить перервана лінія колонки).

Отже, митним органом були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК) та методу 26 (ст.60 МК) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК) та методу 2г (ст.63 МК) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару використана МД UA209190/2023/028946 від 19.06.2023, де вартість такого товару становить 3,01 долара США за кг (даного виду товару).

Водночас 01.08.2023 відповідач сформував Картку відмови № UA209230/2023/002029.

ТОВ « 100 Шин +» не погодилося із вказаними рішеннями Митниці щодо коригування заявленої ним митної вартості імпортованого товару та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1 МК передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі МК) митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що сумніви Митниці у правильному визначенні декларантом митної вартості імпортованого ним товару були необґрунтовані, що призвело до ухвалення протиправних рішень.

При оцінці доводів Митниці про те, що подані декларантом до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, а також містили розбіжності, що викликало необхідність у витребуванні у декларанта додаткових документі, апеляційний суд зазначає таке.

При оцінці доводів апелянта стосовно того, що у наданих до митного контролю CMR 307, 369, 456, 532, 723, 792 від 27.07.2023 у графі 4 "Місце розвантаження вказано UA без зазначення місця доставки вантажу, суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що зазначені недоліки у заповненні вантажної накладної не впливають на можливість визначення числового значення митної вартості товарів.

Водночас апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що довідки на перевезення №1, 2 від 28.07.2023, №3 від 27.07.2023 та №58 від 27.07.2023 у сукупності із наданими декларантом у ході митного оформлення іншими документами, а саме: договором (контрактом) про перевезення №010921 від 01.09.2021; договором (контрактом) про перевезення № 230728/1 від 26.07.2023; договором (контрактом) про перевезення №230728/2 від 26.07.2023; договором (контрактом) про перевезення №230728/3 від 26.07.2023, автотранспортними накладними № 307 від 27.07.2023, №369 від 27.07.2023, №456 від 27.07.2023, №532 від 27.07.2023, №723 від 27.07.2023, №792 від 27.07.2023; банківськими платіжними документами від № 60 від 15.05.2023; № 62 від18.05.2023; № 63 від 19.05.2023; № 64 від 22.05.2023; № 65 від 24.05.2023; № 67 від 30.05.2023; № 68 від 01.06.2023 у достатній мірі підтверджують розмір транспортних витрат на перевезення імпортованого товару до кордону України.

Попри те, суд першої інстанції доречно вказав на те, що зауваження митного органу щодо печатки логістичної компанії на коносаменті SZX230533 від 03.06.2023 є голослівними і не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а отже не можуть братися до уваги.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №380/2013/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк