Справа № 120/16648/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

06 січня 2025 р. Cправа № 120/16648/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, розглянувши матеріали:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

до: військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) та військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 про:

1) визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 й військової частини НОМЕР_4 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Додатку 1 та Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні в період з 24.02.2022 по 10.04.2023 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, а саме не визначенні посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.

2) зобов`язання військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення позивача та доплатити за період:

- з 24.02.2022 по 31.12.2022 належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням Додатку 1 та Додатку 14 до постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України № 1928-ІХ від 21.12.2021 "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у розмірі з 01.01.2022 ? 2393 грн, з 01.07.2022 ? 2508 грн, з 01.12.2022 ? 2589 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти;

- з 01.01.2023 по 10.04.2023 належні, з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням Додатку 1 та Додатку 14 до постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України № 2710-ІХ від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у розмірі 2589 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти;

- з 22.02.2022 по 10.04.2023 належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу в період з 22.02.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 10.04.2023, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України № 1928-ІХ від 21.12.2021 "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України № 2710-ІХ від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік", та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- належну, з урахуванням проведених раніше виплат, компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку із звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу та розміру окладу за військову звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України № 1928-ІХ від 21.12.2021 "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України № 2710-ІХ від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік", та множениям на відповідні тарифні коефіцієнти;

- належну з урахуванням проведених раніше виплат одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, обчисленого із розміру посадового окладу та розміру окладу за військову звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України № 1928-ІХ від 21.12.2021 "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України № 2710-IX від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік", та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Ухвалою суду від 18.12.2024 вищевказану позовну заяву залишено без руху, водночас позивачу (його представнику) встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме: 1) надання клопотання (заяви) про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску; 2) надання документа про сплату судового збору у передбаченому законом порядку та розмірі або наведення додаткового обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позову; 3) зазначення усіх обов`язкових реквізитів сторін.

27.12.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, у якій вказані обов`язкові реквізити сторін, які були раніше відсутні. Також до заяви додано платіжну квитанцію № 22 від 24.12.2024 про сплату судового збору у належному розмірі та на належний розрахунковий рахунок. Крім того, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовується тим, що він не був обізнаний із деталями грошового забезпечення під час несення військової служби та порядку його нарахування. Водночас про невідповідність отриманих ним виплат вимогам закону та державним гарантіям позивач дізнався лише у липні 2024 року, тобто вже після звільнення зі служби. При цьому позивач просить врахувати, що у нього навіть не виникало жодних сумнівів у правильності нарахування грошового забезпечення, оскільки він довіряв військовій частині та її керівництву. Також позивач звертає увагу на те, що він був звільнений зі служби за станом здоров`я, отримав інвалідність третьої групи.

Вирішуючи заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції до 18.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Відтак суд вказує про те, що за спірний період з 22.02.2022 по 18.07.2022 строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений.

Щодо періоду з 19.07.2022 по 10.04.2023, то суд враховує, що 19.07.2022 набув чинності Закон України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Відтак починаючи з 19 липня 2022 року у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Водночас після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України установлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Як видно з матеріалів позовної заяви, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.04.2023 № 101 старшого сержанта ОСОБА_1 , техніка мінометної батареї НОМЕР_6 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_7 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України, було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 60-РС від 07.04.2023 з військової служби за пунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) у відставку.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції закону з урахуванням наведених змін) початок строку звернення до суду пов`язується з настанням такого юридично-значимого факту, як одержання працівником повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Втім, при звільненні зі служби відповідач такого письмового повідомлення позивачу не вручив, а про недоплату грошового забезпечення за спірний період позивачу фактично стало відомо лише у липні 2024 року.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Таким чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд зазначає, що за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

Суд враховує, що за змістом частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний місячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому у статті 116 вказаного Кодексу конкретизовано, що роботодавець повинен письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.

Крім того, аналіз положень статтей 116, 233 Кодексу законів про працю України свідчить про розмежування законодавцем понять "вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення" та "одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні", як категорій, що повинні застосовуватися в цілях визначення початку перебігу строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами позовної заяви, при звільненні з військової служби позивачу не було вручено під підпис письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні з військової служби.

Крім того, позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я, є особою з інвалідністю третьої групи.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що позивач з об`єктивних причин пропустив передбачений законом строк звернення до суду, а відтак заявлене клопотання належить задовольнити.

При цьому суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду усі сумніви щодо початку перебігу такого строку трактує на користь позивача.

Отже, позовна заява, після усунення виявлених судом недоліків, відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України.

Справа підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду.

Підстав для повернення чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі не встановлено.

Відтак адміністративний позов ОСОБА_1 належить прийняти до розгляду.

Визначаючись щодо того, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) розглядати справу, суд враховує положення ч. 2 ст. 257 КАС України, згідно з якими за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 260 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа має ознаки адміністративної справи незначної складності, суд доходить висновку про можливість її розгляду та вирішення в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ч. 3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З огляду на вищезазначені норми, для забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин у справі і постановлення законного та обґрунтованого рішення по суті спору, суд доходить висновку про необхідність витребування у відповідача додаткових письмових доказів.

Дата постановлення ухвали обумовлюється перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) у відпустці з 30.12.2024 по 05.01.2025.

Керуючись ст.ст. 32, 171, 236, 248, 256, 257, 260, 263, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити та поновити позивачу строк звернення до суду у цій справі.

2. Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

3. Розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

4. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті розпочинається через 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

5. Встановити відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

6. Встановити позивачу 3-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив в порядку, визначеному ст. 163 КАС України.

7. Встановити відповідачу 3-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку, визначеному ст. 164 КАС України.

8. Витребувати з військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 і зобов`язати їх у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду:

- довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період військової служби з 24.02.2022 по 10.04.2023, а також про виплачені йому за вказаний період розміри грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку із звільненням з військової служби, одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

- відомості про те, з якого саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня якого саме календарного року) проводилося нарахування ОСОБА_1 вищезазначениих виплат.

9. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Сало Павло Ігорович