Справа № 140/3489/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3489/24 пров. № А/857/16947/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі за її адміністративним позовом до Волинської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про визначення вартості товарів,

суддя у І інстанції Мачульський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 03 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів (далі Рішення) №UA205110/2023/000057 від 03.10.2023, винесене Волинською митницею (далі Митниця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі №140/3489/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала ні митному органу, ні суду жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар, а відтермінування платежу має підтверджуватись відповідними договірними зобов`язаннями, чого при здійсненні митного контролю встановлено не було. Водночас позивачка не підтвердила мету ввезення такої кількості товару саме для особистих чи сімейних потреб.

З огляду на непідтвердження позивачкою заявленої фактурної вартості товару у відповідача були достатні правові підстави для прийняття оспорюваного Рішення відповідно до приписів частини 4 статті 368 Митного кодексу України (далі МК) на підставі даних з автоматизованої інформаційної системи щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару за митною декларацією (далі МД) №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , яка просив таке скасувати та задовольнити його позов.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що для підтвердження вартості товару до МД було долучено інвойс №102 від 27.09.2023, який не було враховано на підтвердження вартості та місця придбання товару.

Митний орган прийняв оскаржуване Рішення на основі старої редакції частини 1 статті 368 МК, чинної до 19.07.2022.

Положення чинної редакції частини 1 статті 368 МК надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів рахунками-фактурами (інвойсами), що узгоджується із пунктом 3 частини 2 статті 53 МК. Інвойс, рахунок, рахунок-фактура чи накладна у міжнародній комерційній практиці є документами, що надаються продавцем покупцеві та містять перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити. Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги.

Умови поставки DAP Хелм, які зазначені в інвойсі №102 від 27.09.2023, поширюються на учасників правовідносин незалежно від наявності чи відсутності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання. Правила Інкотермс не визначають обов`язкової умови наявності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання для їх застосування і поширюються також на покупців товарів, які не є суб`єктами господарювання.

Позивачка є фізичною особою, яка не здійснює комерційну діяльність і придбала товар виключно для власних потреб, не могла вплинути на те, який документ йому було видано при отриманні свого товару, а тому єдиним належним документом який підтверджує реальну вартість товару є інвойс №102 від 27.09.2023, у якому зазначена уся необхідна інформація, яка дає можливість ідентифікувати товар та встановити його вартість.

Окрім цього, згідно з частиною 6 статті 344 Господарського кодексу України для здійснення міжнародних розрахунків використовуються комерційні документи, зокрема, рахунок-фактура. Для здійснення міжнародних розрахунків громадяни можуть використовувати комерційні документи, у тому числі рахунки-фактури.

Окрім цього, підпис сторін не є ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складової митної вартості і чинне міжнародне законодавство не виключає можливості складання рахунків-фактур (інвойсів) в електронному вигляді без наявності підписів сторін. Відтак, відсутність підпису у складеному продавцем товару інвойсі №102 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому.

При цьому інформація з автоматизованої інформаційної системи не може бути безумовним джерелом для визначення митної вартості товару. Водночас вартість задекларованого дитячого взуття була відкоригована на основі абсолютно іншого товару, який зовсім не збігається із задекларованим хоча і класифікується за ідентичним кодом ввезеного товару, а саме згідно з УКТ ЗЕД.

Окрім цього, із наведеного розрахунку вартості товарів у оспорюваному Рішенні слідує, що таку вартість визначено митним органом з урахуванням ваги товарів (20,53 дол. США/кг), а не кількості пар взуття, як розраховано в поданому інвойсі. Такий розрахунок вартості не є співмірним, що не відображає вартості порівнюваного взуття за одиницю, а визначає лише його вартість за кілограм ваги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Митниця підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Митницею було проаналізовано схему ввезення на митному посту «Устилуг» такого ж (ідентичного/аналогічного) товару «взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка «JONG GOLF», країна виробництва Китай» та встановлено, що цей товар переміщувався шляхом використання декількох транспортних засобів із використанням 4-8 громадян України, що дало підстави припускати, що механізм подрібнення партій товару використовувався саме з комерційною метою та ухилення від сплати митних платежів.

Окрім того, інвойсом не може бути підтверджена фактурна вартість товару, який споживач купує для власних потреб.

Перелік документів, які можуть підтвердити фактурну вартість, законодавцем перераховано у частині 1 статті 368 МК. Вжитий у пункті 3 частини 2 статті 53 МК термін рахунок-фактура (інвойс) у цьому переліку відсутній.

Окрім зазначеного, у 1983 році Робоча група із спрощення процедур міжнародної торгівлі (РГ.4) прийняла Рекомендацію №6. Ця Рекомендація передбачає формуляр-зразок саме комерційного рахунку, який приведений у відповідність з Формуляром зразком Організації Об`єднаних Націй, для використання в міжнародній (зовнішній) торгівлі. Згідно із вказаною Рекомендацією надано можливість застосування електронного фактурування саме в комерційних цілях для великих, малих і середніх підприємств, проте не для громадян, які не є суб`єктами міжнародної торгівлі.

При цьому приписами частини 4 статті 368 МК передбачена можливість самостійного визначення митним органом вартості ввезеного товару саме на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, інформація про яку наявна в ЄАІС.

Що стосується коригування вартості в кілограмах, то таке зазначення обумовлене специфікою ведення АСМО «Інспектор», при заповненні МД декларант зазначає інформацію про товари, зокрема вагу брутто та нетто товару. ОСОБА_1 вартість ввезеного товару зазначено не тільки в парах, а й в кілограмах.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що 28.09.2023 ОСОБА_1 з метою переміщення через державний кордон України товару було подано на митному посту Устилуг Митниці митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності (далі МД), відповідно до якої було задекларовано товар - взуття підліткове вагою 48,9 кг, кількістю 56 пар, загальною вартістю 77,84 доларів США.

Задля підтвердження митної вартості товару до МД було долучено інвойс №102 від 27.09.2023 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FF88 від 27.09.2023.

28.09.2023 посадовими особами Митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому зазначено, що під час проведення повного митного огляду транспортного засобу р.н. НОМЕР_1 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка JONG GOLF, країна виробництва Китай, загальною кількістю 504 пари, загальною вагою 441 кг(брутто). Згідно з поданими товаросупровідними документами експортною декларацією №23PL301010NU66FF88 від 27.09.2023 та інвойсами №102, №105, №107, №108, №109, №106, №103, №101 та №104 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 700,56 дол. США.

03.10.2023 Митницею прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000057, згідно з яким задекларований позивачкою товар визначено як взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка JONG COLF, код товару 640419900, та визначено вартість товару за одиницю 17,96 доларів США, загальну вартість товару визначено 1005,97 доларів США (36786,91 грн) (а.с.12).

У графі 18 оскаржуваного Рішення зазначено: Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, МД-1 №ЄЄ.34526 від 02.10.2023).

Відтак, відповідач склав уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія ЄС №034052 від 03.10.2023 та нарахував митні платежі на загальну суму 5608,98 грн, які позивачка відповідно до копії чеку №5520 від 03.10.2023 сплатила.

17.10.2023 представник позивачки подав Митниці адвокатський запит №09/17-10-23, у якому просив повідомити у зв`язку з чим винесено рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000057 та чому не було враховано поданий позивачем інвойс №102 від 27.09.2023 на підтвердження вартості, а також місця придбання товару.

У відповідь на запит Митниця листом від від 31.10.2023 №7.3-28-07/13380 повідомила, що відповідно до частини 4 статті 368 глави 53 розділу XII МК, наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 Про затвердження форми рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів та у зв`язку з наявністю в митного органу інформації щодо рівня цін на подібні (аналогічні) та ідентичні товари прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Вказаний інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням частини 1 статті 368 МК. При цьому з інформації, зазначеної в інвойсі, вбачається застосування умов поставки DAP згідно з Інкотермс, що використовуються в зовнішній торгівлі. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно Законом України Про підприємництво. Разом із тим, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та /або проведеної оплати.

ОСОБА_1 не погодилася із вказаним Рішенням Митниці та звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 1 МК відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 1 статті 248 МК передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до частини 1 статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..

За приписами частини 1 статті 318 МК митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК України.

За правилами частини 1 статті 364 МК цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються (частина 2 статті 364 МК).

За приписами частини 1 статті 365 МК громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною 1 статті 368 МК встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Відповідно до частини 3 статті 368 МК особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 368 МК у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані правові норми свідчать про те, що громадяни вправі ввозити на територію України незаборонені до ввезення товари для особистих, сімейних та інших потреб, які не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, яка визначається на основі вартості, що зазначена в таких документах: касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

При цьому за приписами пункту 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення, відповідно до якого товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Як свідчать матеріали справи та визнається її учасниками, ОСОБА_1 подала Митниці митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, якою задекларував ввезення на митну територію України товару: Children`s shoes that cover the ankles Mix (дитяче взуття, що закриває щиколотку), кількістю 56 пар, вартістю за одиницю 1,39 доларів США та загальною вартістю 77,84 доларів США для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Водночас ОСОБА_1 стверджує, що є фізичною особою, яка не здійснює комерційну діяльність, і придбала вказаний товар виключно для власних потреб.

Відтак апеляційний суд вважає безпідставним посилання апелянта на приписи частини 6 статті 344 Господарського кодексу України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що у адресованому начальникам митниць листі Державної митної служби України 02.10.2012 № 11.1/2-15.1/10958-ЕП Щодо застосування окремих норм Митного кодексу України зазначено, що при здійсненні митними органами митних формальностей щодо товарів громадян, слід враховувати кількість товарів, вартість та мету їх ввезення. У випадку ввезення громадянами товарів, які за своїми кількісними показниками не можуть відповідати меті щодо особистих, сімейних потреб, митне оформлення таких товарів здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення розділу ХII Кодексу в такому випадку не застосовуються.

При цьому з урахуванням кількості та асортименту товару, який переміщувався ОСОБА_1 у транспортному засобі НОМЕР_1 , на думку апеляційного суду, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у дійсній меті такого переміщення, а відтак достовірності заявлених відомостей, оскільки загальна кількість товару (дитяче та підліткового взуття) згідно з актом огляду транспортного засобу становила 408 пар та декларування товару здійснювалось громадянами, що переміщувались в цьому транспортному засобі, в приблизній кількості кожною особою.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо можливості підтвердження фактурної вартості задекларованого позивачем товару поданим у ході проведення митних процедур інвойсом від 27.09.2023 №102, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі, регулюють відносини між продавцем та покупцем в рамках договорів купівлі-продажу.

Таким чином, правила Інкотермс використовуються у комерційній діяльності, зокрема, у міжнародній (зовнішньої) торгівлі.

Водночас за правилами частини 2 статті 5 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність з моменту набуття ними цивільної дієздатності, якщо вони зареєстровані як підприємці у порядку, визначеному законом.

Рахунок-фактура (англ. invoice account, франц. facture, нім. Rechnung, Faktura, Handels faktura) вид комерційного рахунка, в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар. Крім свого основного призначення як документа, в якому зазначено суму належного за товар платежу, рахунок-фактура може бути використаний як супровідний документ.

З урахуванням наведеного правового регулювання та встановлених фактичних обставин апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 не є підприємцем, то така обставина виключає можливість підтвердження фактурної вартості товару, що ввозився на територію України, інвойсом (рахунком-фактурою).

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що позивачкою під час здійснення митних процедур не було належним чином підтверджено заявлену фактурну вартість товару, а отже у митного органу були достатні підстави для прийняття письмового рішення про самостійне її визначення відповідно до приписів частини 4 статті 368 МК на підставі даних з автоматизованої інформаційної системи щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару за МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023.

Щодо доводів апелянта про необґрунтоване визначення митним органом вартості товару позивача у оспорюваному Рішенні суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Приписами частини 4 статті 368 МК передбачена можливість самостійного визначення митним органом вартості ввезеного товару саме на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, інформація про яку наявна в ЄАІС.

Позивачка не заперечує того, що відповідач здійснив порівняння вартості товарів, які декларуються за ідентичним кодом ввезеного товару, а саме згідно з УКТ ЗЕД,

При цьому Митниця визначила митну вартість товарів позивача відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, виходячи з 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, МД-1 №ЄЄ.34526 від 02.10.2023), внаслідок ненадання документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено пунктом 1 статті 368 МК.

Щодо доводів про безпідставне використання при коригуванні вартості товару його ваги у кілограмах, то апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що виходячи із специфіки ведення АСМО «Інспектор» при заповненні МД декларант зазначає, окрім іншого, інформацію про вагу брутто та нетто товару і ОСОБА_1 вартість ввезеного товару також було зазначено не тільки в парах, а й в кілограмах.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорюване ОСОБА_1 . Рішення №UA205110/2023/000057 від 03.10.2023 було винесене Митницею у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №140/3489/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк