Справа № 240/17598/24
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/17598/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати відмову військової частини НОМЕР_1 щодо задоволення рапорту ОСОБА_1 - протиправною;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 звільнити старшого солдата ОСОБА_1 , оператора аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 з військової служби у відповідності до п.п. г) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме - необхідність здійснювати догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

04.11.2024 через систему "Електронний суд" представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби у зв`язку з ненадання документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивача або якщо вони самі потребують постійного догляду, що підтверджується відповідними документами.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) проходить службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 на посаді оператора аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у званні старший солдат.

01 травня 2024 року позивач звернувся з рапортом про звільнення у запас за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю батьків, а саме - матері ІІ групи інвалідності.

Вказаний рапорт було зареєстровано та прийнято до розгляду 22.06.2024, вхідний №1634/15999 від 22.06.2024.

До рапорту було додано ряд необхідних нотаріально посвідчених документів, які підтверджують наявність підстави для звільнення: - нотаріально засвідчена копія паспорта серії НОМЕР_3 , виданий 04.04.2000; - нотаріально засвідчена копія картки платника податків НОМЕР_4 ; - нотаріально засвідчена копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №578425; - нотаріально завірена копія МОЗ медичний центр «ОКСА-КЛІНІК» висновок №080-4/0; - нотаріально завірена копія МОЗ медичний центр «ОКСА-КЛІНІК» консультаційний висновок спеціаліста №028/0; - нотаріально завірена копія паспорта серії НОМЕР_5 від 04.06.2009; - нотаріально засвідчена копія картки платника податків НОМЕР_6 ; - нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 08.07.1993; - оригінал витягу №1292 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; - витяг з реєстру територіальної громади №2024/004204193; - витяг з реєстру територіальної громади №2024/004204852, що прямо було зазначено в Рапорті.

Додатково, для розгляду рапорту було подано: нотаріально посвідчена заява - афідевіт (письмова урочиста заява про наявність або відсутність певних фактів (подій), які мають юридичне значення) ОСОБА_2 (матері позивача), в якій зазначено, що позивач є єдиною рідною особою, який може здійснювати опіку над нею як за інвалідом ІІ групи, так як інші рідні особи відсутні; - свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_8 від 18.12.2003 (дідуся позивача по материнській лінії); - свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_9 від 26.01.2007 (бабусі позивача по материнській лінії); - свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_10 від 08.05.2012 (про розірвання шлюбу між батьками позивача).

Однак, листом від 14.08.2024 за №1634/8687 позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з ненадання документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивача або якщо вони самі потребують постійного догляду, що підтверджується відповідними документами.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту про звільнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Підстави звільнення з військової служби, зокрема, під час дії воєнного стану, передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Статтею 26 Закону №2232-XII (у редакції станом на 01.05.2024) визначені підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII було визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Частиною 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд зауважує, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти:

- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи;

- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

З матеріалів справи встановлено що позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби необхідністю у здійсненні постійного догляду за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.

Однак, листом від 14.08.2024 за №1634/8687 позивача повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з ненадання документів, що підтверджують: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивача або якщо вони самі потребують постійного догляду, що підтверджується відповідними документами.

Надаючи оцінку доводам відповідача, якими він обґрунтовує відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби, суд зазначає таке.

Так, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №802482, яка була додана до рапорту позивача про звільнення з військової служби, судом встановлено, що матері позивача ОСОБА_2 дійсно встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням, визначені протипоказання до важкої фізичної праці та вона потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з висновком ТОВ Медичний Центр "Окса-Клінік" від 17.04.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 рекомендоване отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 01.05.2026. Цим висновком також підтверджується те, що ОСОБА_2 була оглянута ЛКК лікарні, їй встановлений діагноз та зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду.

Тобто, позивачем доведено факт наявності у його матері інвалідності ІІ групи, що вимагається абзацом 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і що відповідачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось.

Водночас, підлягає доведенню також та обставина, що відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує догляду, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Законодавець в Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачив перелік осіб, які відносяться до членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує постійного догляду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Приписами абзацу другого частини 1 статті 1265 Цивільного кодексу України унормовано, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Як пояснив позивач, у його матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, крім позивача інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення відсутні.

Однак, додана позивачем нотаріально засвідчена заява матері позивача ОСОБА_2 про те, що її син ОСОБА_1 є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за нею, сама по собі не підтверджує відсутність у матері позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (крім її сина ОСОБА_1 ).

Суд звертає увагу на приписи частини третьої статті 78 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

В свою чергу, суд зауважує, що вказана заява не була долучена до рапорту позивача про звільнення з військової служби, відповідачем не надавалася їй оцінка. Жодних доказів надсилання та отримання відповідачем вказаної заяви позивачем не надано, відтак, суд не приймає її до уваги.

Також не є беззаперечними доказами відсутності у матері позивача членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення реєстрація позивача та його матері за спільною адресою, оскільки такі документи підтверджують тільки реєстрацію позивача за відповідною адресою.

Акт обстеження житлово-побутових умов проживання встановлює тільки фактичне місце проживання позивача разом з матір`ю за однією адресою та жодним чином не може підтверджувати відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний сторонній догляд.

Крім того, сам акт обстеження житлово-побутових умов проживання складено 04.09.2024, тобто вже після отримання позивачем відповіді на рапорт від відповідача.

Отже, в справі відсутні докази на підтвердження відсутності у матері позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний сторонній догляд, як того вимагає норма абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII.

З огляду на викладене, суд вважає, що розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби разом із доданими документами, відповідач дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано документів, які підтверджують відсутність у його матері інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд.

Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведена правомірність відмови у задоволенні рапорту про звільнення позивача з військової служби. Тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_11 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

07 січня 2025 р.

07.01.25