Справа № 752/5065/20
Суддя: Ішуніна Л. М.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №752/5065/20 2-а/760/118/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Хліменкової А. Л.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуби Олега Віталійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуби О. В., скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 19 січня 2020 року серії ЕАК № 1996028, винесену інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві Тригубою О. В. про визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 січня 2020 року інспектор Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуба О. В. виніс постанову серії ЕАК № 1996028, відповідно до якої він нібито перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше як на 50 км/год, керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Лютневій, 7 у місті Києві, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Позивач зазначає, що ПДР України він не порушував, рухався з допустимою швидкістю 50 км/год. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам закону та є необґрунтованою. У постанові не зазначено з якою швидкістю рухався автомобіль та які знаки швидкості встановлені на ділянці дороги, тим більше, що вулиці Лютнева, 7, яка вказана у постанові, немає на картах міста Києва.

Крім того, свідоцтва про повірку прилада «Трукам ст 001115», яким вимірювалася швидкість руху його транспортного засобу, та сертифікатів відповідності немає в жодному переліку, тобто їх не існує взагалі. Встановлені в оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення позивачем ПДР України, не відповідають дійсності. Інспектор Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуба О. В. при винесенні постанови не навів доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, відсутні будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення ним ПДР Украіни, а також фото- і відеофіксація цього правопорушення.

Разом з тим, інспектор Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуба О. В. не надав йому оскаржувану постанову на місці її складення, не сповістив в установленому законом порядку про дату та час розгляду справи, не опитав його та свідків події, не дав змоги надати пояснення у справі, заявити клопотання, не дослідив докази, які могли б вплинути на розгляд справи, не ознайомив з матеріалами справи, позбавив його права скористатися правовою допомогою тощо. Про винесення оскаржуваної постанови він дізнався в день її отримання.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає себе невинним, а постанову про накладення на нього адміністративного стягнення необґрунтованою, тому звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року справу передано на розгляд Солом`янському районному суду міста Києва за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 1 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. Позивачеві необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн.

З огляду на те, що суддя Жовноватюк В. С. перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, на підставі розпорядження виконуючої обов`язки керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва Петухової А. О. від 03 лютого 2021 року № 163 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 752/5065/20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2021 року визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року прийнято до розгляду матеріали адміністративної справи № 752/5065/20 та направлено повторно позивачеві копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 01 грудня 2021 року.

04 лютого 2021 року до суду надійшла квитанція про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 420,40 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вказаним позовом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року залучено в якості співвідповідача у справі Департамент патрульної поліції, виключивши його з учасників справи в якості третьої особи.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 електронною поштою надіслав до суду відповідь на його звернення до Національної поліції України разом з доданими матеріалами.

Відповідно до статей 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожному відповідачеві був наданий строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - для надання відповіді на відзив.

Відповідачі у визначений судом строк не скористалися своїми правами на подання відзиву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини шостої статті 162 КАС України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, особи, які беруть участь у справі не викликались та відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом установлено, що відповідно до постанови від 19 січня 2020 року серії ЕАК № 1996028 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 19 січня 2020 року о 12:37 годині, керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Лютневій, 7 у місті Києві, перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше як на 50 км/год, чим порушив пункт 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною третьою статті 122 КУпАП. Швидкість руху автомобіля вимірювалася приладом «Трукам ст 001115».

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно з пунктами 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1 ПДР України передбачено, що ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на цих Правилах.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3 та 1.9 ПДР України).

Пунктом 12.1 ПДР України визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Загальні обмеження швидкості руху, зокрема, передбачені пунктом 12.4 ПДР України, поширюються на всю територію України. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

За частиною третьою статті 122 КУпАП (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення та зазначає, що ПДР України він не порушував та рухався з допустимою швидкістю 50 км/год.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17.

Положеннями статей 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Крім іншого, лазерний вимірювач швидкості TruCam є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Однак, відповідачем не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів, зокрема фото- та відеофіксації, на підтвердження факту порушення позивачем ПДР України, що свідчили б про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано. Оскаржувана постанова серії ЕАК № 1996028 від 19 січня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить жодних посилань на будь-які докази вчинення ним правопорушення. У постанові також не зазначено, з якою швидкістю рухався транспортний засіб позивача. Разом з тим, відповідач не підтвердив, чи отримав лазерний вимірювач швидкості TruCam 001115, яким вимірювалася швидкість руху транспортного засобу позивача, сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки та чи пройшов відповідну повірку, чинну на час винесення постанови. Адже, лазерні вимірювачі швидкості TruCam дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Крім того, суд звертає увагу, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 72 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову серії ЕАК № 1996028 від 19 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити.

Що стосується вимог позивача про визнання дій протиправними, то вони не підлягають задоволенню, оскільки повноваження суду при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності зводяться до права на залишення без змін, скасування рішення або зміну заходу стягнення.

Крім того, зі змісту статті 222 КУпАП вбачається, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією, 2) територіальні органи поліції.

У відповідності до частини першої статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (із змінами), Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку.

За приписами цього Положення Департамент патрульної поліції здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України. Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Відповідне Управління патрульної поліції у місті Києві, до якого відноситься уповноважений інспектор Тригуба О. В., який має право приймати рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не є юридичною особою.

Таким чином належним відповідачем у цій справі є Департаменту патрульної поліції.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Управління патрульної поліції в місті Києві, інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуби О. В. як до неналежного відповідача.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позову та відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5-7, 9, 72, 77, 90, 229, 241-247, 250, 256, 262, 286, 293, 295 КАС України

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1996028 від 19 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуби Олега Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3;

Управління патрульної поліції в м. Києві, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9;

Інспектор Управління патрульної поліції в місті Києві Тригуба Олег Віталійович, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9.

Суддя Л. М. Ішуніна