Справа № 420/21376/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21376/24

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 17.07.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Державної казначейської служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не здійснення ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2020 року виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 46 5681,31 грн. заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску.

12.07.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача (вхід.№ЕС/28817/24), про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 10.07.2024 року, в якій представник позивача просить поновити строк на звернення до суду з позовною заявою з огляду на наступне. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Ілхан проти Туреччини (№ 22277/93 від 27.06.2000 року) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо). З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу. законів про працю України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці і у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком. Позивач у цій справі оскаржує дії відповідача щодо протиправності виплати пенсії за нормою закону, яка визнана неконституційною, як у 2021 році так і в 2024 році (Рішення Конституційного суду України від 03.04.2024 року №4-р(І)/2024). Тому застосування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, матиме наслідком неможливість реалізувати позивачем права на отримання соціальних виплат.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року визнано неповажними причини пропуску звернення до суду та відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення матеріальної шкоди повернуто без розгляду. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслано позивачу.

Не погодившись зі зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду

від 17 липня 2024 року по справі №420/21376/24 та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що у цій справі він оскаржує дії відповідача щодо протиправності виплати пенсії за нормою закону, яка визнана неконституційною, як у 2021 році (Рішення Конституційного Суду України №1-р (ІІ)2021 від 07.04.2021 року у справі №3-333/2018), так і в 2024 році (Рішення Конституційного суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024). Тому, на думку апелянта, застосування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізувати позивачем права на отримання соціальних виплат.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, виходив з того, що позивач пропустив установлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з вимогами про перерахунок пенсії за період з 01.01.2015 року по 31.12.2020 року та не навів поважних причин його пропуску. Про порушення своїх прав позивач мав можливість дізнатись у період, за який просить провести перерахунок, оскільки пенсія є щомісячною виплатою. Суд вважав, що позовна вимога про стягнення з держави Україна матеріальної шкоди у сумі 465 681, 31 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, заявлена після спливу шестимісячного строку від Рішення Конституційного Суду України №1-р (ІІ)2021 від 07.04.2021 року у справі №3-333/2018.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах сформульовано у КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший, визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позовними вимогами, які заявлені в цій справі є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст.54 Закону №796-XIІ за період з 01.01.2015 року по 31.12.2020 року, виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком, та стягнення з держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 465 681,31 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акта, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунка Державного бюджету.

Як на підставу цього позову позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України №1-р (ІІ)2021 від 07.04.2021 у справі №3-333/2018, пунктом 1 якого визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 54 частину третю Закону № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону №796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії статті 54 частини третьої цього закону в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII.

Конституційний Суд України Рішенням від 07.04.2021 року №1-р(ІІ)/2021 встановив строк втрати чинності нормою закону, що визнана неконституційною (стаття 54 Закону №796-ХІІ), а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто із 07.07.2021 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що покликання позивача на те, що стягнення шкоди має відбуватись без застосування строку звернення до суду є безпідставним, оскільки строк звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої неконституційним актом, слід обраховувати з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Аналогічні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 18.04.2022 року у справі №540/5397/21, від 14.12.2023 року у справі №540/5398/21.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №1-р(ІІ)2021 від 07.04.2021 року виникли підстави для звернення до суду щодо стягнення шкоди, завданої неконституційним актом.

Однак, із цим позовом позивач звернувся до суду лише 05.07.2024 року, тобто з істотним пропуском строку, передбаченого статтею 122 КАС України.

Також, колегія суддів не приймає посилання апелянта на Рішення Конституційного суду України від 03.04.2024 №4- р(І)/2024, з огляду на таке.

Так, пунктом 1 Рішення Конституційного суду України від 03.04.2024 року №4-р(І)/2024 вирішено визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону №796-ХІІ зі змінами.

Водночас пунктом 2 резолютивної частини цього рішення вказано, що частина третя статті 54 Закону №796-ХІІ зі змінами визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 зі змінами.

З огляду на зазначене, колегія суддів зауважує, що припинення застосування норми частини третьої статті 54 Закону №796-XIІ відтерміновано на строк трьох місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 зі змінами.

Зважаючи, що воєнний стан не закінчився, рішення Конституційного суду України від 03.04.2024 року №4-р(І)/2024 не може бути підставою для звернення до суду з цим позовом, а отже не можна обраховувати строк звернення від його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення до відповідача із заявою про відшкодування матеріальної шкоди та отримання відповіді на неї листом від 15.05.2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач реалізував лише у липні 2024 року.

Також колегія суддів не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 20.07.2023 року у справі №420/8355/22 та від 24.01.2024 року у справі №810/820/18 щодо незастосування строків, установлених статтею 122 КАС України, оскільки у зазначених справах спір стосується припинення та поновлення виплат пенсії особам, які виїхали за кордон, що є відмінними від правовідносин у справі, яка розглядається.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 23.12.2024 року у справі №120/7981/24.

Оскільки позивачем не наводиться та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення без розгляду позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька