Справа № 460/25058/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/25058/23 пров. № А/857/18153/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції Поліщук О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 20 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 97 від 08.05.2023 у відповідності до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині неврахування проживання у зоні посиленого радіологічного контролю періоду строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення та періоду його роботи з 29.01.1990 по 25.12.1996 в Новосибірському БМУ-31; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до його загального страхового стажу 7 місяців 19 днів періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, яка викладена у листі № 31635-28917/М-02/81700/23 від 13.09.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити йому пенсію у відповідності до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 12.08.2023.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.1996, виданого Рівненською обласною державною адміністрацією, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 4). Вказує, що 01.05.2023 після досягнення 55-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01.10.1993 прожила в цій зоні не менше чотирьох років. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності, за результатами розгляду вказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 97 від 08.05.2023, яким йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993, а також достатнього страхового стажу. Крім того, листом від 13.09.2023 № 31635-28917/М-02/8-1700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило його про те, що до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 12.05.2005 по 31.12.2005, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком, а також відмову у зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності протиправними, оскільки ним подано пенсійному органу посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.1996, виданого Рівненською обласною державною адміністрацією, яке є достатнім підтвердженням його фактичного проживання на території у зоні посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки станом на 01.01.1993. Окрім цього, факт його проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки станом на 01.01.1993 також підтверджується довідкою Сарненської міської ради від 30.01.2023 № 41/09-13-09. Зауважує, що в період з 12.05.2005 по 31.12.2005 перебував на обліку в Сарненській ДПІ Головного управління ДПС у Рівненській області як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок в сумі 120,00 грн щомісяця, що підтверджується відповідними квитанціями.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.05.2023 № 97 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період провадження підприємницької діяльності за період з 12.05.2005 по 31.12.2005. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2023 про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що документом, який підтверджує право позивача на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, є посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.1996, видане Рівненською обласною державною адміністрацією. Крім того, довідкою Сарненської міської ради від 30.01.2023 № 41/09-13-09 підтверджується період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 27.03.1984 по 11.01.2002, з 11.01.2002 по 18.10.2013, з 18.10.2013 по даний час. Матеріали справи не містять даних про місцезнаходження військової частини у якій позивач проходив військової служби та ці відомості не встановлені та не перевірені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що не заперечується сторонами. Відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи сприяння позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю у спірний період. З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується факт проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю повних 4 календарних років станом на 01.01.1993, а станом на 01.01.2015 - більше 18 років, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, але не більше як на 5 років. Суд першої інстанції також зазначив, що надані позивачем копії квитанцій установ банків, які підтверджують сплату ним єдиного податку у 2005 році (з 12.05.2005 по 31.12.2005), є достатніми доказами для підтвердження періоду провадження ним підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування у такий період відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку № 637 та, як наслідок, належними документами, що підтверджують стаж позивача відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати вказаний період до його страхового стажу. Також суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останнім страхових внесків до Пенсійного фонду України. Вказує, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Зауважує, що позивачем не подано суду доказів того, що у спірний період він перебував на спрощеній системі оподаткування, що дозволяє дійти висновку, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності. Звертає увагу на те, що відповідно до відомостей, зазначених у формі ОК-5, за період з 12.05.2005 по 31.12.2005 сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не проводилась.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вказує, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є безпідставною.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 15.03.1996.

Довідкою Сарненської міської ради від 30.01.2023 № 41/09-13-09 підверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрованим в м. Сарни, Рівненської області з 27.03.1984 по 11.01.2002, з 11.01.2002 по 18.10.2013 та з 18.10.2013 по 30.01.2023 (дата видачі довідки) (а.с.30).

10.03.2023 позивач звернувся до територіального пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 97 від 16.03.2023 йому було відмовлено у призначенні пенсії (а.с.41-42).

01.05.2023 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 97 від 08.05.2023, визначеним за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії дострокової пенсії за віком, оскільки: до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не враховано період строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення та період з 29.01.1990 по 25.12.1996 у зв`язку з роботою в Новосибірському БМУ-31 (російська федерація); до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 25.12.1996, оскільки організація знаходиться на території держави з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та період підприємницької діяльності з 18.05.2005 по 03.02.2013, з 02.11.2021 по 31.03.2023, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказано, що страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 20 днів, а період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 18 років 08 місяців 03 дні, з яких станом на 01.01.1993 07 місяців 28 днів (а.с.67).

Надалі, листом від 13.09.2023 № 31635-28917/М-02/8-1700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про те, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону «Про пенсійне забезпечення» включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, зокрема за період з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату позивачем як приватним підприємцем страхових внесків, то враховуючи вимоги законодавства, період провадження підприємницької діяльності з 12.05.2005 по 31.12.2005 до страхового стажу не враховано (а.с.65-68).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.05.2023 № 97 про відмову у призначенні пенсії позивачу; визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період провадження підприємницької діяльності за період з 12.05.2005 по 31.12.2005; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в своїй апеляційній скарзі фактично оскаржує рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року виключно в частині задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в апеляційному порядку не переглядається.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Враховуючи наведене, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, однак листом № 31635-28917/М-02/8-1700/23 від 13.09.2023 пенсійний орган зазначив, що періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2004 зараховуються до страхового стажу та заробітної плати для обчислення пенсії за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, яка є складовою реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області також зауважило, що оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату позивачем як приватним підприємцем страхових внесків, то період провадження останнім підприємницької діяльності до страхового стажу не враховано.

Колегія суддів зазначає, що аналогічні доводи щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005 викладені в апеляційній скарзі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Підпунктом 1 пункту 3-1 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (абзац 4 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1).

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Разом з тим, відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ) (абзац 2 пункту 4 Порядку № 637).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 3 пункту 4 Порядку № 637).

Проаналізувавши положення пункту 4 Порядку № 637, колегія суддів наголошує, що періоди провадження особою підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування можуть бути підтверджені свідоцтвом про сплату єдиного податку; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ), або наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу вищенаведених норм суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що положення абзацу 3 пункту 4 Порядку № 637 передбачає можливість підтвердження особою періодів провадження фізичною особою підприємницької діяльності за допомогою даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, як альтернативу документам, визначеним в абзаці 2 цього пункту.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.05.2005 до 14.05.2008.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач в період з 12.05.2005 по 31.12.2005 перебував на обліку в Сарненській ДПІ Головного управління ДПС у Рівненській області як фізична особа-підприємець.

Згідно з листом Головного управління ДПС у Рівненській області від 27.06.2023 № 10291/6/17-00-24-08-06 з 12.05.2005 по 31.12.2005 ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок в сумі 120,00 грн щомісяця (а.с.54).

Крім того, позивачем надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області квитанції установ банків, якими підтверджено сплату ним єдиного податку: від 16.05.2005 в сумі 200,00 грн (квитанція № 111), від 16.05.2005 в сумі 280,00 грн (квитанція № 191), від 18.07.2005 в сумі 480,00 грн (квитанція № 131), від 05.10.2005 в сумі 390,00 грн (квитанція № 48) (а.с.51-53).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем копії квитанцій установ банків, які підтверджують сплату ним єдиного податку у 2005 році (з 12.05.2005 по 31.12.2005), є достатніми доказами для підтвердження періоду провадження ним підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування у такий період відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку № 637 та, як наслідок, належними документами, що підтверджують стаж позивача відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за весь період здійснення підприємницької діяльності, а відповідачами , в свою чергу, не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому період провадження підприємницької діяльності за період з 12.05.2005 по 31.12.2005 на спрощеній системі оподаткування підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача щодо незарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати вказаний період до його страхового стажу

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі № 460/25058/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін