Справа № 160/9681/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/9681/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/9681/24, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.05.2023 № 0-0483, №0-0483, №0-0482, податкову вимогу від 12.01.2024 №0-0436 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.01.2024 №0- 04363.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/9681/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником комплексу загальною площею 660,10 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 17/100, з 25.12.2006 по теперішній час.

ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа-підприємець. Дата взяття на облік - 10.02.1999. Основний вид діяльності згідно з КВЕД: 25.12 - Виробництво металевих дверей і вікон.

Відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 04.03.2021 року, ОСОБА_1 обрано наступні види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005: 25.12 виробництво металевих дверей і вікон, 43.32 установлення столярних виробів, 25.62 механічне оброблення металевих виробів, 25.99 виробництво інших готових металевих виробів,н.в.і.у., 25.29 виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.06.2021 року № 553 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі» встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стосовно нежитлової нерухомості зональність III в розмірі 0,49% від мінімальної заробітної плати.

Керуючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 та пп.266.10.3 п.266.10 ст. 266 ПКУ, контролюючим органом в автоматичному режимі були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» (далі - ППР) від 22.05.2023 року з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки на загальну суму 9 252,48 грн., а саме: ППР за 2020 рік № 0-0483 на суму 2 380,23 грн.; ППР за 2021 рік № 0-0483 на суму 3 298,68 грн.; ППР за 2022 рік № 0-0483 на суму 3 573,57 грн.

У зв`язку з наявним податковим боргом також було винесено рішення про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 12.01.2024 року та податкову вимогу №0000235- 1310-0436 від 12.01.2024 року.

ФОП ОСОБА_1 не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями від 22.05.2023 № 0-0483, №0-0483, №0-048 та 28.02.2024 року звернувся до ДПС України зі скаргою.

Рішенням ДПС України від 13.03.2024 №6931/6/99-00-06-01-03-06 скаргу залишено без розгляду з огляду на пропуск строку її подання.

Також, ДПС України було розглянуто скаргу ФОП ОСОБА_1 від 07.02.2024 року на податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.01.2024 №0-0436 та рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.01.2024 №0-0436 про опис майна в податкову заставу.

Рішенням від 05.04.2024 року №9781/6/99-00-06-03-03-06 податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.01.2024 №0-0436 та рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.01.2024 №0-0436 про опис майна в податкову заставу було залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про опис майна у податкову заставу, податковою вимогою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

При цьому, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі № 0640/4296/18 звернув увагу, що визначаючи податкову пільгу у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №440/359/20 (провадження №К/9901/7623/21) та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи, що належна частина нежитлової будівлі майстерні ОМГ «Б», а саме, приміщення № 6,7,8 загальною площею 113,7 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить до групи «Будівлі промислові та склади» та класифікується у групі 125 Будівлі промислові та склади ДК 009-2010.

Позивач зауважує, що нерухоме майно використовується позивачем самостійно у межах відповідних «промислових» видів економічної діяльності, на підтвердження чого позивачем надано до апеляційної скарги наступні документи: Видаткова накладна № 2 від 02.042020 року; Видаткова накладна № 8 від 07.07.2020 року; Видаткова накладна № 9 від 27.07.2020 року; Видаткова накладна № 10 від 22.07. 2020 року; Видаткова накладна № 11 від 01.09.2020 року; Договір Купівлі-продажу № 3108-1 від 31.08.2020 року; Видаткова накладна № 14 від 20.10.2020 року; Видаткова накладна №15 від 16.11.2020 року; Видаткова накладна № 2 від 02 квітня 2020 року; Видаткова накладна № 16 від 16.11.2020 року; Видаткова накладна № 17 від 05.11.2020 року; Видаткова накладна № 17 від 11.12.2020 року; Видаткова накладна № 2 від 17.02.2021 року; Видаткова накладна № 4 від 28.07.2021 року; Договір Купівлі-продажу № 1207-1 від 12.07.2021 року; Видаткова накладна № 6 від 17.08.2021 року; Договір Купівлі-продажу № 04/08 від 04.08.2021 року; Видаткова накладна № 1 від 10.01.2022 року; Видаткова накладна № 2 від 20.06.2022 року; Договір Купівлі-продажу № 2706-1 від 27.06.2022 року; Видаткова накладна № 4 від 22.11.2022 року; Рахунок-фактура № 3 від 27.06.2022 року; Податкові декларації платника єдиного податку за 2022 рік.

Згідно з підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частинами першою-третьою статті 3 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Як вже встановлено судом вище, позивач з 10.02.1999 року зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця.

Тож, факт належності позивача до кола суб`єктів господарювання підтверджений належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи документально підтверджені відомості про те, що позивач в спірному періоді (2020-2022 рр.) використовував за функціональним призначенням належний об`єкт нерухомого майна.

Позивачем надано зазначені вище первинні документи, які підтверджують його діяльність з виробництва металевих виробів (виробництва металевих дверей) а саме: видаткові накладні, договори купівлі продажу, податкові декларації тощо.

При цьому, зазначені вище обставини відповідачем не спростовані, доказів на спростування таких обставин відповідачем до матеріалів справи не надано.

Інші доводи та аргументи учасників справи не потребують судової оцінки, оскільки не впливають на правильність вирішення цього судового спору.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що належна позивачу будівля є об`єктом, яка згідно з підпунктом 266.2.2 "є" пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/9681/24,- задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/9681/24, - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.05.2023 № 0-0483, №0-0483, №0-0482, податкову вимогу від 12.01.2024 №0-0436 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.01.2024 №0- 04363.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак