Справа № 260/5962/24
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2025 року м. Ужгород№ 260/5962/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому зокрема просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку ОСОБА_1 при звільненні з військової служби.

Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.07.2024 року по 04.09.2024 року (43 дні) із розрахунку 1054,25 грн в день, загалом 45332,75 грн згідно ст. 117 КзПП України, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Позивачка свої позовні вимоги аргументувала тим, що станом на день виключення її зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (23.07.2024), відповідач не провів з нею розрахунку та не здійснив виплату усіх сум, що належали до виплати при звільненні з військової служби. Виходячи із виписки з карткового рахунку AT КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні з військової служби відповідач провів з нею не у день звільнення (23.07.2024), а лише 04.09.2024. Таким чином, вважає, що відповідач протиправно, у супереч вимогам пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та статті 47 Кодексу законів про працю України не провів остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, у строки передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України, а відтак вважає, що має право на отримання середнього грошового забезпечення за такий несвоєчасний розрахунок при звільненні, як це передбачено статтею 117 Кодексу законів про працо України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), разом з тим витребувано у відповідача довідку про грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням та розрахунок середнього заробітку на дату звільнення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який подано 02.10.2024 року позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заперечуючи проти позову вказав на те, що розрахунок необхідних коштів був здійснений після надходження рапорту позивача про звільнення з військової служби та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2024 року. У відповідності до проведеного розрахунку було замовлено кошти з Державного бюджету України з метою подальшої виплати на картковий рахунок при звільненні. Зазначене підтверджується долученим до відзиву супроводом надсилання такої заявки від 23.07.2024 року №257. Замовлені кошти надійшли на рахунки Державної казначейської служби України 04.09.2024 та в установленому порядку були перераховані на картковий рахунок позивача в той же день.

02.10.2024 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач був забов`язаний у день виключення зі списків особового складу військової частини повністю забезпечити її грошовим забезпеченням, продовольчим і речовим забезпеченням та не мав права до проведення необхідних розрахунків виключити без її згоди зі списків особового складу військової частини.

03.10.2024 позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила вимогу зобов`язального характеру викласти в наступній редакції - Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 її середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.07.2024 року по 04.09.2024 року (43 дні) із розрахунку 1056,22 грн в день у сумі 45417,46 грн згідно ст. 117 КзПП України, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що 23.07.2024 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 222 старшого сержанта ОСОБА_1 з 23.07.2024 року виключено зі списків особового складу частин та всіх видів забезпечення, (а.с. 12).

04.09.2024 року відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти в сумі 67481,05 грн (грошова компенсація взамін вартості речового майна згідно заяви) (а.с. 14)

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати всіх сум при звільненні з військової служби протиправними, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду для вирішення питання щодо нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.07.2024 року по 04.09.2024 року включно в розмірі 45417,46 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд зазначає, що із 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що 23.07.2024 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 222 позивачку з 23.07.2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. Тобто позивач набув право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 24.07.2024 року (наступного дня після звільнення).

За змістом статті 116, 117 КЗпП України, виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

04.09.2024 року відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти в сумі 67481,05 грн (а.с. 14).

Відтак, час затримки розрахунку при звільненні становить період із 24.07.2024 року (наступний день після звільнення) по 03.09.2024 року включно.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2024 року № 141/60/531 середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 становить 1056,22 грн.(64429,20 грн. (заробіток за два останніх місяці)/61 календарний день).

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 сформулювала правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Тому, враховуючи вимоги статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 року, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 24.07.2024 року по 03.09.2024 року (що не виходить за межі шестимісячного строку) у розмірі 44361,24 грн (1056,22 грн. середній заробіток x 42 календарних дні).

Суд враховує, що обраний ним засіб захисту прав позивача повинен бути ефективним, а рішення суду таким, що не викликатиме на стадії його виконання нових спорів між сторонами. Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, встановивши несвоєчасну виплату роботодавцем працівнику належних при звільненні сум, повинен стягнути з відповідача на користь позивача конкретну суму штрафних санкцій, а не зобов`язувати відповідача нараховувати розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачці середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 24.07.2024 року по 03.09.2024 року та з метою належного захисту прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 44361,24 грн.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для часткового задоволення позову з мотивів, що вище зазначені.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 134, 139, 229, 242-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.07.2024 року по 03.09.2024 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 24.07.2024 року по 03.09.2024 року у сумі 44361,24 грн (сорок чотири тисячі триста шістдесят одна гривня двадцять чотири копійки).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяС.А. Гебеш