Справа № 320/41781/23
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 січня 2025 року

м. Київ

справа №320/41781/23

адміністративне провадження №К/990/50854/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року

у справі № 320/41781/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування наказів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства економіки України, в якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства економіки України «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 » від 07 квітня 2023 року №472-К у частині звільнення ОСОБА_1 з посади державного експерта експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості 20.04.2023 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного експерта експертної групи з питань умов праці та безпеки і здоров`я працівників директорату праці та зайнятості Міністерства економіки України з 20 квітня 2023 року;

- стягнути з Міністерства економіки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 квітня 2023 року до дня поновлення на роботі;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економіки України від 30 січня 2023 року №734 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства економіки України»;

- стягнути з Міністерства економіки України на користь ОСОБА_1 100000,00 грн шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади у вигляді моральних страждань.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

На підставі частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, представник позивача посилається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, та від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19 щодо необхідності накладення електронного цифрового підпису на електронний примірник документа.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 29 Кодексу законів про працю України в частині про ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису та статті 9-1 Закону України «Про державну службу».

Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд, проаналізувавши доводи касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами, доходить висновку про наявність в цьому випадку обставин, наведеному у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, що уможливлює допуск цієї касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження та/або у справі незначної складності.

Обґрунтування скаржника щодо наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбаченими пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328- 330, 334, 335, 338 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 320/41781/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування наказів.

2. Витребувати справу № 320/41781/23 із Київського окружного адміністративного суду.

3. Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Н. М. Мартинюк

В. Е. Мацедонська