Справа № 420/3418/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3418/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо незастосування за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 при обчисленні розміру усіх видів грошового забезпечення та грошової допомоги, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за дні додаткової відпустки за 2020 рік, як учаснику бойових дій, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, шляхом множення його на відповідний тарифний коефіцієнт;

- зобов`язати здійснити перерахунок за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 усіх видів грошового забезпечення та грошової допомоги за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за дні додаткової відпустки за 2020 рік, як учаснику бойових дій, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пункту 4 постанови Кабінет Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в період проходження військової служби відповідач здійснював нарахування грошового забезпечення у заниженому розмірі, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, додаткові види грошового забезпечення, а також інші виплати, виплачувалися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.

На переконання ОСОБА_1 , вона має право на перерахунок грошового забезпечення, у зв`язку з відновленням, за рішенням суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, попередньої редакції пункту 4 Постанови №704), згідно якої складові грошового забезпечення, слід визначати шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідні тарифна коефіцієнти.

Відтак, оскільки у спірний період, нарахування та виплата грошового забезпечення здійснені в заниженому розмірі, а саме із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, позивачка вважає такі дії протиправними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 13.03.2020, включно, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 13.03.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Визнано протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо розрахунку грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 13.03.2020 по 13.07.2020 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 13.03.2020 по 13.07.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020.

Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частин позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.02.2023 у справі №420/10137/22, суд зазначив, що обрахунок посадового окладу, окладу за військовим званням та інших виплат з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018 є протиправним, та не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.

Суд врахував те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2020 році був більшим за розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2018 році, а також те, що розмір прожиткового мінімуму є основною складовою для визначення розміру посадового окладу та інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), а тому дійшов висновку, що позивачка має право на виплату грошового забезпечення у встановленому законодавством розмірі.

Водночас, як указав суд, одноразова грошова допомога у разі звільнення та компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки (за наявності) та додаткової відпустки, виплачуються військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби та виплата вищевказаних одноразових додаткових видів грошового забезпечення у разі направлення військовослужбовця для подальшого проходження військової служби не передбачена, а тому в задоволенні вказаної частини позовних вимог суд відмовив.

Також суд встановив, що згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №151 від 13.07.2020 ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на це, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, в частині визнання протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо розрахунку грошового забезпечення позивачки за період з 14.07.2020 по 31.12.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, оскільки грошове забезпечення позивачці, у зв`язку із її перебуванням у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку не виплачувалось.

Разом із цим, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо розрахунку грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 13.03.2020 по 13.07.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату такої допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляції скаржник наголошував на тому, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, не врахував, що попри скасування з 29.01.2020, в судовому порядку пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103), яким внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, сама Постанова №704, досі викладена у редакції Постанови №103, де в пункті 4 зазначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, на переконання скаржника, розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, в тому числі і позивачу, має застосовуватися розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.

З огляду на це, скаржник вважає безпідставним зобов`язання здійснити перерахунок посадового окладу, окладу за військовим званням, а також інших видів грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня календарного року.

Окремо скаржник зауважує на тому, що у цій справі необхідно було залучити Кабінет Міністрів України, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, що б дозволило б суду повною мірою реалізувати закріплений у статті 9 КАС України принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалася.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у період з 07.11.2018 по 27.09.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині).

13.03.2020 позивачка вибула у відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами.

В матеріалах справи міститься відповідний розрахунок виплат у зв`язку з вагітністю та пологами, виконаний на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.03.2020 №62 та довідки ВЛК від 19.03.2020 №768, згідно якого у період з 13.03.2020 по 13.07.2020 позивачка отримувала вказані виплати.

З 14.07.2020 позивачка перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про відпустку», що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №151 від 13.07.2020.

02.01.2023 позивачка приступила до виконання службових обов`язків та прибула до пункту постійної дислокації з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 02.01.2023.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.01.2023 №2 (по стройовій частині), матрос ОСОБА_1 , призначена на посаду радіотелефоністом відділення управління начальника штабу дивізіону взводу управління реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 , шпк «матрос», визнано такою, що з 02.01.2023 посаду прийняла та приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 640,00 грн. на місяць.

У матеріалах справи також міститься довідка ВЧ НОМЕР_1 про розрахунок складових грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2020 році, згідно якої прожитковий мінімум для працездатних осіб, який використовувався при розрахунку її грошового забезпечення у 2020 році, становив 1 762,00 грн.

За твердженням ВЧ НОМЕР_1 грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, за дні додаткової відпустки за 2020 рік, як учаснику бойових дій та одноразова грошова допомога при звільненні позивачці не виплачувалась.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 стосовно правомірності застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, а також додаткових видів грошового забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Приписи частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) встановлюють, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частинами 2, 3 наведеної норми, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704 ) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 також містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Також колегія суддів враховує, що 06.12.2016 Верховна Рада України прийняла Закон України №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Таким чином, з моменту набрання чинності Законом №1774-VIII (01.01.2017) на законодавчому рівні існує заборона застосовувати мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Слід також зазначити, що згідно статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III (далі - Закон №2017-III), базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

На момент набрання чинності Постанови №704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції пункту 6 Постанови №103 (яка набрала чинності 24 лютого 2018 року), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, на момент набрання чинності Постановою №704 пункт 4 викладений у редакції згідно пункту 6 Постанови №103 та визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови №704, у зв`язку з прийняттям Постанови №103, не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови №704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови №103.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Кабінет Міністрів України Постановою від 28.10.2020 №1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 №1644 і від 30.08.2017 №704» виклав, зокрема, примітку до Додатку 1 до Постанови №704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.».

В аналогічній редакції викладена також і примітка Додатку 14 до Постанови №704.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 500/1886/21, у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції сформулював наступні висновки, які також висловлені у постановах касаційного суду, зокрема, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21, від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 22.03.2023 у справі №340/10333/21:

- з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що положення пункту 4 Постанови № 704, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон «Про Державний бюджет України» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що грошове забезпечення позивачки у 2020 році мало би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не на 01 січня 2018 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

За таких підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно правомірного використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року та вважає, що наведені доводи є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, та суперечать наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду.

Стосовно тверджень скаржника про необхідність залучення до участі у справі Кабінет Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, колегія суддів зазначає про відсутність на це підстав з огляду на те, що рішення по даній справі ніяк не вплине на права та обов`язки Кабінету Міністрів України, оскільки стосується лише відповідача, як установи, в якій у спірний період позивачка проходила військову службу і саме відповідач виплачував позивачці грошове забезпечення.

До того ж слід зазначити, що клопотання про залучення третьої особи, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції відповідач в порядку статті 49 КАС України не заявляв.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, будь яких аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції скарга не містить, а тому відсутні підстави для її задоволення.

У відповідності до статей 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 07.01.2025.