Справа № 295/610/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 січня 2025 року м. Житомир справа № 295/610/24

категорія 112010203

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

12 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Богунського районного суду м. Житомира із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просила:

- стягнути з Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на її користь матеріальну шкоду, завдану визнаними рішенням Конституційного суду України від 17.07.2018 не конституційними положеннями підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, у вигляді неотриманої частини додаткової пенсії, як непрацюючого пенсіонера, проживаючого на радіоактивно забрудненій території, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01.2015 по 16.07.2018 у сумі 190335,10 гривень.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2024 у справі №295/610/24 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 05.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено: рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2024 у справі №295/610/24 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Крім того, ОСОБА_1 було роз`яснено її право звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до Житомирського апеляційного суду заяву про направлення справи №295/610/24 за належною підсудністю.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду заяву від 28 листопада 2024 року вищезазначену заяву було задоволено та передано справу №295/610/24 до Житомирського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду справи №295/610/24 визначено суддю Черняхович І.Е.

Вирішуючи питання про можливість прийняття справи №295/610/24 до розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що провадження у цивільній справі №295/610/24 було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому ОСОБА_1 скористалась своїм правом, визначеним у ч.1 ст. 256 ЦПК України, та подав заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Як наслідок, матеріали цивільної справи №95/610/24 були передані до Житомирського окружного адміністративного суду.

Суд зауважує, що нормами процесуального права не врегульовано питань, пов`язаних з направленням справи до суду іншої юрисдикції у випадку закриття провадження у справі, зокрема цивільній, з підстав її непідвідомчості відповідному суду.

Втім, безперечним є те, що в цьому разі процедура передачі справи від одного суду до іншого не може вважатися тотожною процедурі передачі справи від одного суду до іншого в межах однієї юрисдикції, що врегульовано статтями 29, 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Тому відповідні правила, що передбачені згаданими процесуальними нормами, не можуть поширюватись на випадки направлення справи за встановленою юрисдикцією в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 256 ЦПК України, адже в цьому разі судом не відкрито провадження в адміністративній справі.

Отже, для вирішення питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі, яка надійшла до адміністративного суду у зв`язку з закриттям справи іншої юрисдикції, суддя першочергово повинен здійснити дії передбачені ст.ст. 169-171 КАС України, що вчиняються після отримання позовної заяви, та перевірити, чи відповідає така позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з нормами статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 161 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З огляду на те, що провадження у справі №273/137/22 було відкрито за позовною заявою , поданою в порядку ЦПК України, і така заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України, не відповідає, суд приходить до висновку, що вказане перешкоджає відкриттю провадження в адміністративній справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно надати до суду позовну заяву, оформлену відповідно до вимог статтей 160, 161 КАС України.

Також суд зазначає, що частиною першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходять із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Водночас публічно-правовим спором в розумінні КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

При цьому, під владними повноваженнями треба розуміти засновані на нормах публічного права можливості суб`єктів публічної влади (суб`єктів владних повноважень) видавати юридичні акти та вчиняти дії, спрямовані на забезпечення реалізації публічного інтересу.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

В контексті вказаного суд звертає увагу ОСОБА_1 , що відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За загальним правилом, під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем, із визначених у частині 1 статті 5 КАС України, способи захисту своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Позовні вимоги повинні формулюватися позивачем максимально чітко і зрозуміло.

Тобто, визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Суд відмічає, що предмет судового розгляду (зміст позовних вимог), який досліджується судом, має бути чітким та зрозумілим. При цьому, обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача.

Водночас, в своїй позовній заяві ОСОБА_1 не оскаржує жодних рішень/дій чи бездіяльності відповідача, а тому заявлені нею позовні вимоги не узгоджуються з нормами частини 1 статті 5 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановити їй строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статтей 160, 161 КАС України, із зазначенними в ній позовними вимогами, заявленими з дотриманням ч. 1 ст. 5 КАС України, а саме із зазначенням вимоги щодо оскарження тих рішень/дій чи бездіяльності відповідача, які, на переконання позивача є протиправними та порушують її права.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович