Справа № 260/3318/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3318/24 пров. № А/857/18621/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №260/3318/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя у І інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення 12 червня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначена, -

ВСТАНОВИВ :

10 травня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , яким просить суд: "1. Позов військовослужбовця ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю; 2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 року № 2232-ХІІ; 3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 року № 2232-ХІІ у зв`язку із загибеллю матері ОСОБА_2 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; 4. Стягнути з Відповідача понесені Позивачем судові витрати в загальній сумі 11211,30 грн., які складаються із судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України. Вказує, що в місті Донецьк від збройної агресії російської федерації, внаслідок обстрілу загинула мати позивача - ОСОБА_2 . У зв`язку із смертю матері позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" абзацу 14 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту Закон України № 2232-XII). Відповідачем було надано письмову відмову у задоволенні поданого рапорту, у зв`язку із відсутністю достатніх підстав, передбачених законодавством, для звільнення, а саме відомостей про те, що смерть ОСОБА_2 , пов`язана із здійсненням нею заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. Таку відмову позивач вважає неправомірною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №260/3318/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього через свого представника апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставим справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про необхідність підтвердження настання загибелі матері позивача саме під час здійснення нею заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, а не знаходження в зоні таких дій ставши лише жертвою бойових дій, з чим апелянт не погоджується та вважає такі висновки суду першої інстанції не обґрунтованими. Зазначає, що у ст.26 Закону №2232-ХІІ відсутня будь-яка вказівка на те, що здійснення таких заходів має здійснюватися саме загиблою особою, а тому висновки про таку необхідність вважає власним тлумаченням закону відповідачем, з яким погодився суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №260/3318/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує у повному обсязі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки категорично не погоджується з аргументами позивача. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що з аналізу норми, на яку посилається позивач як на підставу свого звільнення з військової служби, судом виснується, що зазначена у статті 26 частини 4 пункту 2 підпунктом "г" Закону України №2232-XII особа (у спірному випадку мати позивача) повинна була приймати безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та у результаті безпосередньої участі загинула.

З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від апелянта надійшла відповідь на відзив, у якій позивач навів доводи в спростування відзиву на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу задоволити в повному обсязі.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

28 лютого 2024 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, через загибель внаслідок збройної агресії російської федерації в місті Донецьк, 15 грудня 2022 року своєї матері ОСОБА_2 . До рапорту ним було подано: свідоцтво про народження ОСОБА_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , рішення суду у справі про визнання ОСОБА_4 померлою, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.17-21).

За результатом розгляду рапорту, командиром військової частини НОМЕР_1 , листом від 06 березня 2024 року за № 249/22 надано письмові відмову у задоволенні поданого рапорту, із зазначенням, що у поданому рапорті та доданих документах не міститься достатніх підстав, передбачених законодавством, для звільнення солдата ОСОБА_5 з військової служби під час дії воєнного стану. В рапорті відсутні відомості про те, що смерть ОСОБА_2 , пов`язана із здійсненням нею заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України (а.с. 16).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки долучені позивачем до позовної заяви лікарське свідоцтво про смерть № НОМЕР_2 від 16 грудня 2022 року та рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 серпня 2023 року, що ухвалене у справі № 303/7119/23 не підтверджують факт здійснення ОСОБА_2 заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час яких вона загинула, а констатують виключно факт загибелі ОСОБА_2 в результаті вогнепального осколкового поранення внаслідок бойових дій, тому підстави для звільнення позивача з військової служби за призовом під час мобілізації за статті 26 частини 4 пункту 2 підпунктом "г" Закону України № 2232-XII та відповідно підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України №2232-XII.

Відповідно до абзацу 14 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Аналізуючи вищевказану норму закону, а також історію її прийняття, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на звільнення з військової служби військовослужбовець набуває лише за умови, якщо близький родич військовослужбовця загинув або пропав безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, саме внаслідок участі у таких заходах.

Як встановлено судом першої інстанції, так і визнано самим позивачем, його померла мати участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану не брала.

З урахуванням наведеного колегія суддів констатує, що згідно з абзацом 14 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-XII факт смерті матері позивача під час дії воєнного стану у м.Донецьку внаслідок артобстрілу лікарні не дає підстав для звільнення позивача з військової служби.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №260/3318/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк