Справа № 420/12637/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12637/24

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,

повний текст судового рішення

складено 27.06.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року поновлено позивачу строк звернення до суду із цим позовом, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач у позовній заяві вказав, що не погоджується із прийняттям оскаржуваного рішення Одеської митниці просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Як вказав позивач, в ч.2 ст.53 МК України законодавцем зазначено вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість товарів, і вони були надані позивачем. Надання додаткових документів є правом, а не обов`язком декларанта, а вимога щодо їх запиту виникає у митного органі відповідно до ч.3 ст.53 МК України лише у разі якщо подані для митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Представником позивача під час митного оформлення подано, як зазначив позивач, всі документи, визначені законом як ті, що підтверджують митну вартість. Ці документи не містять ані розбіжностей, ані ознак підробки, вказані в них відомості повністю узгоджуються між собою і дають змогу ідентифікувати товар та підтверджують його митну вартість.

14.05.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Як вказав відповідач, на виконання вимог статті 54 МК України та у зв`язку зі спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками 105-2 та 106-2 щодо можливого заниження митної вартості товарів, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UA500500/2022/025649 від 02.08.2022 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року, а саме: 1) в коносаменті від 05.02.2022 року №SHB220101773 зазначені умови оплати фрахту «FREIGHT COLLECT», тобто фрахт сплачено в порту відправлення. Проте, до митного не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 2) загальна сума транспортних витрат за довідками про вартість транспортування (від 28.07.2022 року №280722/01; 280722/02; 280722/03) 683 602,27 грн. не відповідає заявленої в розрахунку вартості 660 773,710 грн.; 3) згідно п.3.2 контракту №8-10/01/18 від 10.01.2018 року покупець повинен перевести авансовий платіж в розмірі 30 % від загальної суми рахунку фактури, проте до митного оформлення не надано жодного документу стосовно будь якій передоплати. Відповідач зазначив, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

16.05.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає ті самі підстави прийняття оскаржуваного рішення, що й були зазначені в цьому оскаржуваному рішенні. Жодного нового аргументу для обґрунтування законності оскаржуваного рішення відповідач не наводить та відповідно позивач, з підстав, викладених у адміністративному позові, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

21.05.2024 року до суду від Одеської митниці надійшли заперечення на адміністративний позов, у якому представник наголосив, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ДНІПРОРЕСУРС».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті Одеською митницею рішення про коригування митної вартості №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року. Стягнуто з Одеської митниці (, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» (, м.Одеса, вул. Чорноморського козацтва 103, офіс 428) судовий збір у розмірі 5119,00 грн. (п`ять тисяч сто дев`ятнадцять гривень).

На вказане рішення суду Одеська митниця подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

21.10.2024 року (вхід.№45654/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» - Колесниченко Наталії Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу Одеської митниці без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі №420/12637/24 без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» та Компанією GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. (Китай) було укладено контракт поставки №8-10/01/18 від 10.01.2018 року, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язується виготовити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках, що є невід`ємною частиною Контракту (а.с.69-71).

З метою здійснення митного оформлення товару, декларантом було подано митну декларацію (МД) №UA500500/2022/025649 від 02.08.2022 року.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) №UA500500/2022/025649 від 02.08.2022 року позивачем надані документи зазначені в графі 44 МД, зокрема, пакувальний лист (Packing list) б/н від 26.11.2021 року; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №RTGL-DNP2108-3/1 від 26.11.2021 року; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №RTGL-DNP2108-3/2 від 26.11.2021 року; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №RTGL-DNP2108-3/3 від 26.11.2021 року; - коносамент (Bill of lading) №SHB220101773 від 05.02.2022 року; - автотранспортна накладна (Road consignment note) СМР по авто CE3812CX від 27.07.2022 року; - автотранспортна накладна (Road consignment note) СМР по авто НОМЕР_1 від 27.07.2022 року; - автотранспортна накладна (Road consignment note) СМР по авто АВ5633ЕА від 27.07.2022; - декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №RTGL-DNP2108- 3/1 від 26.11.2021 року; - декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №RTGL-DNP2108- 3/2 від 26.11.2021 року; - декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №RTGL-DNP2108- 3/3 від 26.11.2021 року; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №280722/01 від 28.07.2022 року; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №280722/02 від 28.07.2022 року; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №280722/03 від 28.07.2022 року; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №7 від 24.12.2021 року; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №8-10/01/18 від 10.01.2018 року; - договір про надання послуг митного брокера №476/2021 від 16.12.2021 року; - договір (контракт) про перевезення №02/12-13.

Одеською митницею (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) прийнято рішення про коригування митної вартості про коригування митної вартості №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року(а.с.104-105).

Так, було встановленні наступні розбіжності по митній декларації:

- в коносаменті від 05.02.2022 року №SHB220101773 зазначені умови оплати фрахту «FREIGHT COLLECT», тобто фрахт сплачено в порту відправлення. Проте, до митного не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- загальна сума транспортних витрат за довідками про вартість транспортування (від 28.07.2022 року №280722/01; 280722/02; 280722/03) 683 602,27 грн. не відповідає заявленої в розрахунку вартості 660 773,710 грн.;

- згідно п.3.2 контракту №8-10/01/18 від 10.01.2018 року покупець повинен перевести авансовий платіж в розмірі 30 % від загальної суми рахунку фактури, проте до митного оформлення не надано жодного документу стосовно будь якій передоплати.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МК України) та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст.50 МК України).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умовах повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено вимогами ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з вимогами ч.ч.5 та 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з вимогами ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з вимогами ч.5 ст.54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, надані декларантом документи містять вищевказані розбіжності.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» та Компанією GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. (Китай) було укладено контракт поставки №8-10/01/18 від 10.01.2018 року, відповідно до п 1.1. якого продавець зобов`язується виготовити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках, що є невід`ємною частиною Контракту (а.с.69-71).

Стосовно посилання митного органу на те, що в коносаменті від 05.02.2022 року №SHB220101773 зазначені умови оплати фрахту «FREIGHT COLLECT» та до митного не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, суд зазначає, що вказана обставина спростовується наданими для митного оформлення документами (довідки про вартість транспортування трьох автомобілів №280722/1 від 28.07.2022 року, №280722/2 від 28.07.2022 року, №280722/3 від 28.07.2022 року (а.с.51-53) та не впливає на чинники митної вартості, а відтак є безпідставною підставою для коригування митної вартості.

Щодо посилання митного органу на те, що загальна сума транспортних витрат за довідками про вартість транспортування (від 28.07.2022 року №280722/01; 280722/02; 280722/03) 683 602,27 грн. не відповідає заявленої в розрахунку вартості 660 773,710 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Вартість витрат, понесених декларантом за межами України (коносамент №SHB220101773 від 05.02.2022 року), була зазначена у довідках про вартість перевезення: - щодо авто НОМЕР_2 / НОМЕР_3 : морське перевезення 185 775,02 грн. + додаткові витрати 42 359,43 грн.; - щодо авто НОМЕР_1 / НОМЕР_4 : морське перевезення 183 555,66 грн. + додаткові витрати 41 853,38 грн.; - щодо авто CE3812CX/ВН4681XF: морське перевезення 187 342,32 грн. + додаткові витрати 42 716,80 грн.

З урахуванням викладеного, загальна вартість витрат, понесених декларантом на транспортування вантажу до державного кордону України складає 683 602,61 грн.

При цьому, як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, зазначена сума включена до митної вартості, розрахованої декларантом (загальна сума за графою 45 становить 5 561 274,23 грн; ціна товару у гривнях за інвойсом дорівнює 133 384,15 USD * 36,5686 = 4 877 671,63 грн. (загальна вартість товару у доларах США в графі 42 МД, помножена на обмінний курс, зазначений в графі 23 МД); 5 561 274,23 грн. - 4 877 671,63 грн. = 683 602,61 грн.).

На підставі наведеного, матеріалами справи підтверджується безпідставність доводів митного органу про те, що загальна сума транспортних витрат за довідками про вартість транспортування не відповідає заявленої вартості в декларації.

Стосовно посилання митного органу на те, що згідно п.3.2 контракту №8-10/01/18 від 10.01.2018 року покупець повинен перевести авансовий платіж в розмірі 30 % від загальної суми рахунку фактури, проте до митного оформлення не надано жодного документу стосовно будь якій передоплати, колегією суддів встановлено наступне.

Так, відповідно до платіжної інструкції №131 від 15.03.2022 року в рахунок оплати за Комерційним інвойсом №RTGL-DNP2108-3 від 26.11.2021 року була зарахована сума 130 253,15 доларів США.

Відповідно до платіжної інструкції №134 від 12.08.2022 року в рахунок оплати залишку за Комерційним інвойсом №RTGL-DNP2108-3 від 26.11.2021 року була зарахована частина платежу у розмірі 3 131,00 доларів США. При цьому, цей платіж здійснювався вже після митного оформлення.

Тобто, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару та умови контракту. При цьому, надані митному органу та до суду документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інтенції дійшов вірного висновку про те, що позивачем надано до митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Разом з тим, апелянт не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п..п.2,4 ч.2 ст.55 МК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, підставою для коригування митної вартості товару слугувала інформація з електронної бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС. При цьому, відповідач посилається в рішенні на іншу МД не зазначаючи особливостей щодо товару, виробника, умов поставки.

Оцінюючи вказані рішення відповідача, колегія суддів вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх правових висновках на тому, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є достатньою підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд також неодноразово зауважував, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також, одночасно слід врахувати й те, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020 року справа №260/718/19; 27.04.2020 року справа №140/804/19).

В постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд, зокрема, також вказує на й те, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

За встановлених судом обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Одеською митницею рішення про коригування митної вартості №UA500500/2022/200168/2 від 02.08.2022 року.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо коригування митної вартості товарів, тому позов належить задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька