Справа № 362/8260/24
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/8260/24
Провадження 2-а/362/9/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" січня 2025 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП в м. Києві в особі інспектора 2 взводу 7-ї роти, четвертого батальйону полку № 1 ЦПП в м. Києві лейтенанта поліції Кучер Ю.В. та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогою скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3552029 від 26.11.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., винесену інспектором 2 взводу 7-ї роти, четвертого батальйону полку № 1 УПП в м. Києві лейтенантом поліції Кучер Ю.В. (далі - оскаржувана постанова), а провадження у справі закрити. З-поміж іншого позивач зазначив, що дійсно того дня керував автомобілем, його телефон був закріплений на спеціальному тримачі. Під час гальмування телефон злетів з підставки та впав йому під ноги. Ствердив, що телефоном не користувався, а лише підняв його. Після цього його зупинили працівники поліції та почали стверджувати, що він користування засобами зв`язку (телефоном), тримаючи його в руці, чим порушив п. 2.9д ПДР України. Наголосив, що під час розгляду справи поліцейським зазначав, що телефоном не користувався, клопотав надати йому докази вчинення цього правопорушення, однак поліцейський відмовив йому у цьому, а тому працівник поліції порушив право позивача на справедливий розгляд справи. Крім того зазначає, що поліцейський вніс до оскаржуваної постанови недостовірні відомості про транспортний засіб та його державний номерний знак, яким начебто керував, а тому об`єктивна сторона правопорушення є невірною.

Суд ухвалою від 10.12.2024 відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучив в якості другого відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідач (Департамент патрульної поліції Національної поліції України) позов не визнав. У відзиві на позов зазначає, що поліцейський при виявленні правопорушення, розгляді справи та винесенні постанови діяв виключно у межах, визначених чинним законодавством. Наголосив, що з відеозапису події чітко вбачається, як позивач особисто підтвердив поліцейському про розуміння, що причиною зупинки було те, що позивач розмовляв по телефону. Також вказав, що поліцейський помилково зазначив у оскаржуваній постанові іншу марку транспортного засобу і його держаний номерний знак і звернув увагу суду, що позивач не заперечував ні факт керування ним транспортним засобом у вказаних у постанові місці та час, ні його зупинку працівниками поліції.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини другої ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Ч. 2 ст. 122 КУпАП України визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.9 д ПДР України водію категорично забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

Згідно з п. 1.3 ПДР України передбачено, що Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

П. 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством

Вивчивши надані сторонами докази, суд установив таке.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 3552029 від 26.11.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 26.11.2024 о 14.55:06 год. у м. Києві по вул. Мрії (Академіка Туполєва), 16, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Rav-4 Нybryd, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушив вимог п. 2.9 д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КупАП.

Той факт, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції у вказаний час та місці не заперечується і позивачем.

У ході судового розгляду відтворено і досліджено відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, з якого чітко і послідовно вбачається факт зупинки працівником поліції водія ОСОБА_1 , повідомлення його про відеофіксацію їх спілкування. На запитання працівника поліції щодо обізнаності про причину зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, останній особисто повідомляє, що користувався мобільним телефоном через необхідність «по роботі». Поліцейський роз`яснює водію, що за таке правопорушення передбачена відповідальність, водій погоджується, жодних заперечень не висловлює, клопотань не заявляє. Також позивачу було роз`яснено його права та обов`язки. Надалі зафіксовано оформлення оскаржуваної постанови. При цьому водій жодних заперечень чи зауважень не висловлював.

Враховуючи застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису, який здійснено відповідно до вимог закону і можливий для відтворення, вказаний відеозапис суд визнає належним і допустимим доказом у даній справі.

Так, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Суд зазначає, що обумовлений ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, у визначеному ч. 1 зазначеної статті порядку.

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів судом установлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем не оспорювалось вчинення ним поставленого в провину правопорушення, доказів невинуватості позивача у порушенні п. 2.9 д ПДР України суду не надано.

Своєю чергою відповідач у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України належними та допустимими доказами довів правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення позивачем вимог п. 2.9 д ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також у ході судового розгляду судом не установлено порушення поліцейським процедури розгляду цієї справи, що спростовує твердження позивача про порушення його права на справедливий розгляд справи.

З огляду на викладене, твердження позивача про незаконність і необґрунтованість постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Щодо невірного зазначення поліцейським у оскаржуваній постанові марки транспортного засобу і його державного номерного знаку, то суд зауважує, що позивачем у позовній заяві не заперечується ні факт керування ним автомобілем у вказаних у постанові час та місці, ні зупинка поліцейським транспортного засобу під його керуванням, а тому вважає це технічною опискою, яка не змінює фактичних обставин справи, змісту постанови по суті вчиненого правопорушення, а також жодним чином не погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, твердження позивача про незаконність і необґрунтованість постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які спростували б факт адміністративного правопорушення надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

За викладених обставин суд констатує наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, правомірність притягнення його до відповідальності згідно з оспорюванню постановою та, відповідно, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У силу ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УПП в м. Києві в особі інспектора 2 взводу 7-ї роти, четвертого батальйону полку № 1 ЦПП в м. Києві лейтенанта поліції Кучер Ю.В. та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про по справі про адміністративне правопорушення.

Залишити без змін постанову від 26 листопада 2024 року серії ЕНА № 3552029 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, винесену щодо ОСОБА_1 , інспектором 2 взводу 7-ї роти, четвертого батальйону полку № 1 ЦПП в м. Києві лейтенантом поліції Кучер Ю.В.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М. Дорошенко