Справа № 465/3838/24
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/3838/24
Провадження 2-а/465/235/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.,

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Коваленка В.П.,

представника відповідача Терлецького А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Величка Назарія Степановича, начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Крутень Андрія Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправними та скасування рішення по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського Величка Назарія Степановича, начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Крутень Андрія Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправними та скасування рішення по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Позов мотивує тим, що 3 травня 2024 р. винесена Постанова серії ЕНА №2061102 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. грн. відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП за порушення, яке, як вказано в оскаржуваній постанові, полягало у наступному: «03.05.2024 о 12:21 м.Львів, вулиця Богдана Хмельницького, 188, Водій, керуючи т.з. не виконав вимогу дор.знаку 4.1. (рух прямо), а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п.8.4 г. ПДР Порушення вимог наказових знаків». 6 травня 2024 р. ним була подана скарга на цю постанову до Управління патрульної поліції у Львівській області та 14 травня 2024 р. на адресу електронної пошти він отримав Рішення, яким у задоволенні його скарги було відмовлено. Дії службових осіб, які винесли Постанову та прийняли Рішення про відмову у задоволенні скарги вважає протиправними, а прийняті ними індивідуальні акти незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Зазначає, що у вказаний день та час він дійсно заїжджав на прилеглу територію гіпермаркету «Епіцентр», здійснюючи лівий поворот з вул. Богдана Хмельницького. Але при цьому не порушив жодних встановлених вимог та чинних дорожніх знаків, як і вимог правил дорожнього руху, а відтак, його дії не були протиправними та не виступили підставою для відповідної поведінки вказаних службових осіб. Вказує, що у місці, де він здійснював заїзд на прилеглу територію, рухаючись по вул. Богдана Хмельницького в напрямку центру міста, справа розташований заїзд на автостанцію №2, перед цим заїздом якраз і стоїть знак 4.1 «Рух прямо», порушення вимог якого йому, очевидно, і ставиться у вину. Межі дії цього знаку вичерпуються найближчим перехрещенням заїздом/виїздом, що ведуть до автостанції №2. Заїзд на прилеглу територію гіпермаркету «Епіцентр» знаходиться зліва і далі від вказаного найближчого перехрещення відтак, на нього не може поширюватися дія знаку, який встановлений справа по напрямку руху і перед попереднім перехрестям. У напрямку центру є дві смуги руху; від попереднього перехрестя (колового руху) немає знаку «Напрям руху по смугах». Отже, рух, на думку позивача, регулюється лише знаками, які стоять далі перед перехрещенням проїзних частин та відповідною розміткою, а також світлофором перед пішохідним переходом. Над лівою смугою руху, з якої він здійснював лівий поворот, а) відсутній будь-який знак, який би забороняв такий поворот, б) розмітка, навпаки, передбачає розрив (поєднання суцільної лінії та пунктиру щодо смуги зустрічного руху), в) світлофор не містить стрілки, яка б вказувала на рух лише прямо. Відтак, здійснюючи поворот наліво, позивач зазначає, що він не порушував вимог знаків, встановлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Окрім цього, вказує, що на місці події інспектор поліції Величко Н.І. проігнорував його доводи, як і вимогу скласти схему місця події, де б були чітко зазначені межі перехрещуваних проїзних частин та місце встановлених дорожніх знаків, розмітка чи інші засоби регулювання руху. На думуку позивача, суб`єкти владних повноважень працівники поліції Величко Н.І. та ОСОБА_2 не довели і навіть не намагалися довести протиправність його дій у виді порушення правил дорожнього руху невиконання вимог наказового знака «Рух прямо». Також, позивач зазначає, що йому не були роз`яснені його права, оскаржувана постанова була винесена без реалізації ним права на правову допомогу, у п.7 вказаної постанови «До постанови додаються» немає жодного запису.

Крім вказаного вище, позивач зазначає, що начальник Управління патрульної поліції у Львівській області Крутень А.В. вчинив ще протиправні дії в ході розгляду його скарги на Постанову ЕНА №2061102 від 3 травня 2024 р. та прийняття Рішення №132 від 14 травня 2024 р., які полягають у порушенні його прав при розгляді відповідної скарги, оскільки у своїй скарзі він просив повідомити про час та місце розгляду скарги з метою надати йому можливість взяти участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, однак його про розгляд скарги не було повідомлено, можливості реалізувати свої права відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, ст.18 Закону України «Про звернення громадян» йому надано не було.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправними дії сержанта поліції Величка Н.І., вчинені в ході винесення Постанови серії ЕНА №2061102 від 3 травня 2024 р. про накладення на нього адміністративного стягнення; визнати протиправними дії начальника Управління поліції у Львівській області Крутня А.В., вчинені в ході прийняття Рішення №132 від 14 травня 2024 р. про відмову у задоволенні його скарги на вказану Постанову; визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - Постанову серії ЕНА №2061102 від 3 травня 2024 р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП; визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Рішення №132 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 травня 2024 р. серії ЕНА №2061102 від 03.05.2024, прийняте 14 травня 2024 р. начальником управління патрульної поліції у Львівській області Крутнем А.В.; постановити окрему ухвалу відповідно до ч.1 ст.249 КАС на адресу Національної поліції України про істотні недоліки в організації роботи з винесення постанов про адміністративні правопорушення та скарг на такі постанови в управлінні патрульної поліції у Львівській області.

Окрім цього, до суду від представника відповідача 26.06.2024 через систему "Електронний суд" та 01.07.2024 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, який до уваги судом не береться, оскільки протокольною ухвалою від 17.12.2024 постановлено відмовити у прийнятті такого з підстав та мотивів, зазначених у такій.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили такий задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю такого з підстав, викладених у додаткових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що постановою поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Величка Н.І. серії ЕНА №2061102 від 03.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

За змістом даної постанови, 03.05.2024 о 12:21:08 год. у м.Львові по вул.Богдана Хмельницького, 188, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 ("Рух прямо"), а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п.8.4.г ПДР України, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішенням №132 від 14.05.2024 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адмістративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2061102 від 03.05.2024 постанову залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 8.4.г Правил дорожнього руху передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи: г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтями 31,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.

Таким чином, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, представник відповідача долучив до матеріалів справи відеозапис, з якого вбачається, що працівниками поліції дійсно було зупинено транспортний засіб «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який здійснив поворот ліворуч.

Працівник поліції, приймаючи рішення про винесення оскаржуваної постанови, зазначав водію транспортного засобу про порушення правил дорожнього, а саме невиконання вимоги дорожнього знаку 4.1 ("Рух прямо"), при якому поворот ліворуч був заборонений.

Разом з тим, з жодного із долучених відеозаписів, а саме з нагрудних камер працівників поліції та з камери, встановленої у службовому транспортному засобі, не вбачається, що по вул.Богдана Хмельницького у м.Львові до повороту ліворуч до будинку №188, куди позивач здійснив поворот, наявний дорожній знак 4.1 «Рух прямо». Окрім цього, представником відповідача не надано в ході розгляду справи жодних доказів розташування дорожніх знаків, дорожньої розмітки, прилеглої території на вказаній ділянці дороги, з яких суд міг би пересвідчитись, що ОСОБА_1 здійснив поворот ліворуч з порушенням правил дорожнього руху.

Також, будь-яких інших доказів щодо того, що позивач порушив вимоги п.8.4.г Правил дорожнього руху, та які б спростовували твердження позивача, що він ці правила не порушував, зокрема, пояснень свідків, інших показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо представником відповідача не надано. Таким чином, покладений на нього обов`язок щодо доказування суду правомірності дій інспектора поліції, не виконав і не спростував доводи позивача.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Докази, надані суду, які стали підставою для винесення постанови не фіксують, що позивач порушив п.8.4.г ПДР України, а відтак не підтверджують факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення.

За даних обставин, представником відповідача УПП у Львівській області ДПП при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП та Інструкції, як і не дотримано обов`язку в ході розгляду справи в суді щодо надання суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, та відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.1 ст.122 КУпАП України, що є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.

Враховуючи, що позивач заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, а відповідачем не надано доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху та відповідно вчинення такого адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2061102 від 03.05.2024 року винесена інспектором без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, ненадання представником відповідача в ході розгляду справи доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Оскільки в ході розгляду справи встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, як і не встановлено можливості отримання доказів протилежного, зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній частині позову.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій сержанта поліції Величка Н.І., вчинені в ході винесення Постанови серії ЕНА №2061102 від 3 травня 2024 р. про накладення на нього адміністративного стягнення, визнання протиправними дій начальника Управління поліції у Львівській області Крутня А.В., вчинені в ході прийняття Рішення №132 від 14 травня 2024 р. про відмову у задоволенні його скарги на вказану Постанову, визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправним та скасування Рішення №132 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки вказане не передбачено вимогами ч.3 ст.286 КАС України.

Водночас, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку Національної поліції.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, передбачені КУпАП.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №127/6881/17 від 17 червня 2020 року та № 742/2298/17 від 17 вересня 2020 року, згідно з якими, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Таким чином, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З огляду на наведене, оскільки адміністративний позов заявлено також до поліцейського Величка Назарія Степановича та начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Крутень Андрія Володимировича, які є неналежними відповідачами, то суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до цих відповідачів.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, зроблено також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Що стосується клопотання позивача щодо винесення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Частинами 1-6 статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Суд не постановляє окремиї ухвал за клопотаннями сторін.

До вказаного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20.

Отже, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення. Оскільки під час судового розгляду справи не встановлено підстав для винесення окремої ухвали, у даній частині вимог слід відмовити.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 484,48 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь позивача.

Окрім цього, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень ч.4 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Керуючись ст.2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Величка Назарія Степановича, начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Крутень Андрія Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, визнання протиправними та скасування рішення по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2061102 від 03.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Поліцейський Величко Назарій Степанович (сержант поліції), адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Відповідач: Начальник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Крутень Андрій Володимирович, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, , адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення виготовлено 06.01.2025.

Cуддя Марків Ю.С.