Справа № 380/16038/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року м. Львівсправа № 380/16038/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (третя особа/ГУ ДПС в Івано-Франківській області), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 про застосування стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 138488,00 грн;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань понесені фізично особою-підприємцем ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 лютого 2024 року посадові особи ГУ ДПС в Івано-Франківській області склали нечитабельний акт фактичної перевірки № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95) (порушено встановлений порядок обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку та за встановленою формою). На підставі вказаного акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 (далі також спірне/оскаржуване ППР), яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), статті 20 Закону № 265/95 застосувало до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 138488,00 грн.

Позивач не погоджується із викладеними в акті фактичної перевірки висновками, вважає, що оскаржуване ППР є протиправним та незаконним, оскільки він не допустив жодних порушень податкового законодавства, тож у посадових осіб податкового органу була відсутня підстава для проведення фактичної перевірки і, як наслідок, складення нечитабельного акта фактичної перевірки та винесення спірного ППР.

Позивач насамперед відзначає, що податковий орган не надав жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів ним встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. Тож правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача були відсутні.

Позивач зазначає, що на виконання вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України ФОП ОСОБА_1 надав посадовим особам контролюючого органу всі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, своєю чергою, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, що були в магазині, а саме копії відповідних договорів комісії, суборенди, акта приймання-передачі товарів, форми ведення обліку товарних запасів, Z-звіт, Х-звіт, фіскальних чеків на придбання і повернення товару, у зв`язку із здійсненням контрольної закупки. Законодавством не визначено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватися господарські операції. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську діяльність. Отже, ФОП ОСОБА_1 виконав вимоги законодавства, надав усі можливі первинні документи, натомість податковий орган безпідставно не взяв їх до уваги, не зазначивши при цьому причин їх неврахування і документів, які, на думку податкового органу, є первинними.

Позивач наголошує, що всі товари, які були в магазині, офіційно передані платнику податків за відповідним договором комісії, що підтверджується прихідними документами, які були надані податковому органу чотири рази, проте не взяті ним до уваги.

Позивач покликається також на те, що під час спірної фактичної перевірки посадові особи податкового органу, порушуючи норми податкового законодавства та права платника податків, за відсутності правових підстав провели інвентаризацію товарів, що були в приміщенні магазину, відтак не знали ціни товарів, які описували, а тому незрозуміло, звідки вони брали відповідні суми. Вказане свідчить, що посадові особи податкового органу формували ціни на товари самостійно, на власний розсуд. Як наслідок, висновки працівників податкового органу мають суб`єктивний характер, тож є припущеннями і не можуть братися до уваги як підстава для обрахування розміру штрафних санкцій.

Крім цього, позивач звертає увагу на невідповідність змісту спірного ППР та розрахунку фінансових санкцій в частині правової підстави (норми закону) застосування штрафних санкцій.

Позивач підсумовує, що неодноразово надавав первинні документи на товар, який був у магазині, зокрема, у приміщенні магазину, поштою під час проведення перевірки, разом із запереченнями на акт фактичної перевірки та долучав до скарги на ППР, проте, ГУ ДПС у Львівській області кожного разу прямо ігнорує як доводи позивача та його адвоката, так і надані ними докази.

У зв`язку з наведеним просить заявлений позов задовольнити повністю.

У позовній заяві позивач зазначає, що судові витрати у цій справі складаються із судового збору в розмірі 1384,88 грн та витрат на правничу допомогу, попередній (орієнтовний) розмір яких становить 10000,00 грн. Докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу будуть надані у визначений процесуальним законом строк і порядок (частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, далі КАС України).

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 стало встановлення у процесі доперевіряльного аналізу наявності інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства (дані з системи ІТС податковий блок), контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України). Дані, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, за своєю суттю є податковою інформацією, така не може бути належним доказом податкового правопорушення і сама собою її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. У зв`язку із чим ГУ ДПС в Івано-Франківській області видало відповідний наказ на проведення фактичної перевірки позивача.

За наведених обставин відповідач уважає, що у ГУ ДПС в Івано-Франківській області були підстави для проведення фактичної перевірки позивача та стверджує про відсутність порушень підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що унеможливлює скасування оскаржуваного ППР з підстав порушення процедури призначення фактичної перевірки. До того ж відповідач зауважує, що підставами для скасування податкових повідомлень-рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Щодо порушення позивачем порядку ведення обліку товарів (технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту), які були в реалізації, відповідач зазначає, що станом на 02 лютого 2024 року (початок перевірки) ФОП ОСОБА_1 не дотримав вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 та Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496 (далі Порядок № 496), а саме порушив встановлений законодавством порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, дозволено реалізацію товарно-матеріальних цінностей (технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту), які відображені у відповідному обліку.

Відповідач відзначає, що статтею 20 Закону № 265/95 передбачена відповідальність не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що є у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції. При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів. Що у спірній ситуації і мало місце, оскільки ці документи були відсутні на початок проведення перевірки, про що було зазначено уповноваженою позивачем особою в акті фактичної перевірки.

Відповідач зауважує, що позивач постійно звертає увагу на факт надання документів обліку під час проведення фактичної перевірки, водночас не надає жодного доказу, що підтверджує цей факт. Також позивач вказує, що надав документи в повному об`ємі, достатньому для підтвердження його правової позиції, цими документами є: договір суборенди нежитлового приміщення; договір комісії від 02 лютого 2024 року; акт приймання-передачі товарів (543 позиції на загальну суму 2573767,00 грн); додаток до порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496; форма ведення товарних запасів ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач переконує, що ці документи не відносяться до первинних документів, що підтверджують облік та походження товарів, оскільки облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку, та не можуть слугувати доказами у цій справі. Первинними документами відповідно до Порядку № 496 є (невиключно) опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, представник позивача подала відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідач пропустив установлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву. Зазначає, що підстава для проведення фактичної перевірки, визначена підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, не знайшла свого підтвердження. Відзначає, що 08 лютого 2024 року, в день початку проведення перевірки, безпосередньо в приміщенні магазину представником платника податків були надані відповідні первинні документи, а також 09 лютого 2024 року були додатково надіслані на адресу ГУ ДПС в Івано-Франківській області з письмовими поясненнями та отримані органом ДПС 12 лютого 2024 року, тобто в межах фактичної перевірки, яка проводилася. Твердження податкового органу про відсутність документів обліку, в тому числі на початок перевірки, є абсурдними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, листом від 09 лютого 2024 року, адресованим ГУ ДПС в Івано-Франківській області, яким було надіслано документи, описом цінного листа, накладною та чеком Укрпошти, а також самими первинними документами договором комісії від 02 лютого 2024 року № БТ-02-02-24-МО, актом приймання-передачі від 05 лютого 2024 року до згаданого договору комісії, формою ведення обліку товарних запасів за січень-лютий 2024 року. Отже, вимоги податкового законодавства (статті 44, 85 ПК України), Закону № 265/95 та вимоги інспекторів про надання документів були виконані, первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які були у магазині, були надані, як на початок перевірки, так і під час перевірки. Отже, відсутні правові підстави для застосування до суб`єкта господарювання відповідних фінансових санкцій. Документами, які підтверджують облік та походження товарів є як Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до Порядку № 496, так і первинні документи, й у спірному випадку такі документи були надані ФОП ОСОБА_1 . Незрозумілою, на думку позивача, є позиція податкового органу, який класифікує отримані від платника податків документи, як такі, що не підтверджують походження товарів у цій господарській одиниці, що вони не є первинними. ПК України, як і будь-який інший нормативно-правовий акт, не встановлює обов`язку та не надає повноваження податківцям оцінювати правочини, укладені між контрагентами, встановлювати порядок їхньої взаємодії, розрахунків і комунікації між ними. Товар був переданий і був отриманий, первинні документи є та були надані.

08 жовтня 2024 року представник позивача подала додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області не надало належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості прийнято ним рішення (оспорюваного ППР).

Третя особа пояснень щодо позову або відзиву не подала, витребувані судом докази подала до суду 29 жовтня 2024 року.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 30 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та в Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії наказу та направлення на проведення фактичної перевірки, за наслідками якої складено акт перевірки від 16 лютого 2024 року щодо позивача; акта фактичної перевірки та додатків до нього належної якості, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року клопотання представника відповідача від 19 серпня 2024 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення; клопотання представника відповідача від 19 серпня 2024 року про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено; призначено судове засідання у справі на 01 жовтня 2024 року.

Ухвалою суду від 30 липня 2024 року, яка занесена в протокол судового засідання, у задоволенні заяви (клопотання) представника позивача про виклик (допит) свідків відмовлено.

Судове засідання, призначене на 01 жовтня 2024 року, суд відклав на 22 жовтня 2024 року.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року повторно витребувано у Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії наказу та направлення на проведення фактичної перевірки, за наслідками якої складено акт перевірки від 16 лютого 2024 року щодо позивача; акта фактичної перевірки та додатків до нього належної якості, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09.

Судове засідання, призначене на 22 жовтня 2024 року, суд відклав на 12 листопада 2024 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 12 листопада 2024 року, суд заслухав усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивача заявлений позов підтримала повністю, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити.

Третя особа в судове засідання не прибула.

У цьому ж судовому засіданні суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

08 лютого 2024 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області видало наказ № 326-п «Про проведення фактичної перевірки», яким з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України наказало посадовим особам ГУ ДПС в Івано-Франківській області, зазначеним у цьому наказі, провести фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , з 08 лютого 2024 року.

На підставі цього наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області видало направлення від 08 лютого 2024 року №№ 595, 596 на фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 з 08 лютого 2024 року тривалістю 10 діб.

З 15 год. 12 хв. 08 лютого 2024 року до 14 год. 00 хв. 16 лютого 2024 року посадові особи ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі направлень від 08 лютого 2024 року №№ 595, 596 провели фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної перевірки посадові особи ГУ ДПС в Івано-Франківській області, які проводили перевірку, склали акт фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 , згідно із яким у процесі перевірки встановлені такі факти: «порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку та за встановленою формою, а саме до перевірки надано форму обліку товарних запасів та акт передачі товару до договору комісії від 02.02.2024р. № БТ-02-07-24-МО, однак до перевірки не надано первинних документів щодо отримання (надходження) товару у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 . Вартість необлікованих у встановленому порядку товарів, які знаходяться в реалізації без надання первинних документів, становить 138488,00 грн (додаток 3). Крім того, в даному магазині проводить фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), яка реалізовує на продаж товари ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )».

Згідно з висновками перевірки встановлено порушення: пункту 12 статті 3 Закону № 265/95, пункту 177.10 статті 177 ПК України, Порядку № 496.

Від підпису акта перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 та отримання другого примірника продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 відмовилася, про що посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено акт відмови від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 318/09/15/РРО/ НОМЕР_1 .

07 березня 2024 року представник позивача адвокат Кропивницька Уляна Миколаївна подала до ГУ ДПС в Івано-Франківській області заперечення до акта фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 .

Листом від 20 березня 2024 року № 216936/6/09-19-07-06-20 «Про результати розгляду заперечення до акту фактичної перевірки від 16.02.2024р. 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 » ГУ ДПС в Івано-Франківській області повідомило ФОП ОСОБА_1 про те, що зафіксовані в акті фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 порушення вимог чинного законодавства, не спростовуються поданим запереченням.

На підставі акта фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, статті 20 Закону № 265/95 застосувало до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 138488,00 грн.

09 квітня 2024 року представник позивача адвокат Кропивницька Уляна Миколаївна подала до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09, в якій просила скасувати його повністю.

12 червня 2024 року Державна податкова служба України прийняла рішення про результати розгляду скарги № 17654/6/99-00-06-03-08-06, яким вирішила залишити без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09, а скаргу без задоволення.

Уважаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 138488,00 грн.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Щодо правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним із видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема:

«Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».

У аспекті наведеного суд звертає увагу на те, що наказ ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 08 лютого 2024 року № 326-п «Про проведення фактичної перевірки» містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками;

- вид перевірки фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України;

- посадових осіб, які проводитимуть перевірку, головні державні інспектори ГУ ДПС в Івано-Франківській області Ігор Клим`юк та Сергій Петруняк;

- об`єкта, перевірка якого проводитиметься, магазин «Ябко».

Наказ підписаний начальником ГУ ДПС в Івано-Франківській області Іриною Столярик та скріплений печаткою цього контролюючого органу.

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд уважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

У зв`язку з цим суд оцінює критично та відхиляє покликання позивача на відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Щодо виявленого під проведення фактичної перевірки позивача порушення суд зазначає таке.

Відповідно до приписів пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Розділ ІІ Закону № 265/95 урегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95 унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону № 265/95 передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Отже, обов`язок суб`єкта господарювання, передбачений пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95, полягає у веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійсненні продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Водночас вказаною нормою права визначено, що на початок проведення перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). У разі невиконання суб`єктом господарювання зазначених обов`язків до нього застосовується фінансова санкція на підставі статті 20 Закону № 265/95.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496.

У Порядку № 496 терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 496).

За змістом пунктів 9 - 11 Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

У цій справі суд встановив, що на початок проведення фактичної перевірки позивач надав контролюючому органу такі документи, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації:

- договір комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 як Комітентом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як Комісіонером (а.с.44-45);

- акт приймання-передачі товарів від 05 лютого 2024 року до Договору комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року, складений про те, що Комітент відповідно до договору комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року передав Комісіонеру на комісію Товари, що зазначені в акті (всього 543 одиниці товару на суму 2573767,00 грн (а.с.46-52);

- Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за січень 2024 року лютий 2024 року) (а.с.53).

Факт надання вказаних документів відображений контролюючим органом в акті фактичної перевірки від 16 лютого 2024 року № 3433/09/15/РРО/ НОМЕР_1 , тож суд відхиляє доводи відповідача про те, що ці документи були відсутні на початок проведення перевірки, про що було зазначено уповноваженою позивачем особою в акті фактичної перевірки.

Водночас у цьому ж акті контролюючий орган, попри надані позивачем документи, вказав, що позивачем не надано первинних документів щодо отримання (надходження) товару у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , зробивши на підставі цього висновок про порушення позивачем встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку та за встановленою формою.

Суд критично оцінює такий висновок відповідача, оскільки за змістом приписів Порядку № 496 документами, які підтверджують облік та походження товарів, є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку, та первинні документи.

Своєю чергою, первинними документами згідно з Порядком № 496 є опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У розглядуваній ситуації позивач, як вже зазначено судом вище, надав контролюючому органу договір комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року, акт приймання-передачі товарів від 05 лютого 2024 року до Договору комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року, Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за січень 2024 року лютий 2024 року).

Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючий орган в акті перевірки не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган не навів.

Водночас суд встановив, що договір комісії № БТ-02-02-24 МО від 02 лютого 2024 року та акт приймання-передачі товарів від 05 лютого 2024 року до нього містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (Комітент) фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), отримувач (Комісіонер) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )), дату проведення операції (05 лютого 2024 року передання товарів, зазначених в акті, на комісію), найменування, кількість та вартість товару (543 одиниці товарів загальною вартістю 2573767,00 грн (найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в акті)).

Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних, які передбачені Порядком № 496.

З урахуванням наведеного суд уважає, що надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.

Своєю чергою, податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання ним первинних документів щодо отримання (надходження) товару не вказав у акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати.

Також не зазначив контролюючий орган в акті перевірки жодних причин неврахування наданих позивачем документів як первинних.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що надані позивачем документи не відносяться до первинних, однак як і ГУ ДПС в Івано-Франківській області не пояснює, чому саме. Тому позиція податкового органу з цього питання залишається абсолютно неясною та незрозумілою як для позивача, так і для суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач відзначає, що первинними є ті документи, які передбачені Порядком № 496.

Суд цього не заперечує, утім, відзначає, що за приписами вказаного Порядку до первинних належать, зокрема, й інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У спірній ситуації такі документи, як встановив суд вище, були надані позивачем податковому орану, проте безпідставно ним проігноровані.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд уважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на що правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону № 265/95 відсутні.

За цих обставин податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 138488,00 грн не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1384,88 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 1384,88 грн сплаченого судового збору.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає, що станом на момент ухвалення судом рішення у цій справі докази їх понесення позивачем у матеріалах справи відсутні, при цьому у судовому засіданні представник позивача зазначила, що вимоги стосовно відшкодування таких судових витрат вона не заявляє, а відшкодуванню у цій справі підлягає лише сума сплаченого позивачем судового збору. Тож з урахуванням викладеного питання розподілу витрат на правничу допомогу суд не вирішує.

Керуючись ст.ст.19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79007), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 27 березня 2024 року № 13383/13-01-07-09 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 138488,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1384,88 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд.VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 07 січня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна