Справа № 140/9854/24
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/9854/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.05.2024 № 9577 щодо розгляду рапорту головного сержанта 1-ї стрілецької роти ВВ НОМЕР_2 ОСОБА_1 від 18.04.2024, та зобов`язання звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 був призваний 01.03.2022 до ЗСУ у зв`язку із мобілізацією та на цей час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

Через сімейні обставини позивач з метою звільнення з військової служби звернувся 18.04.2024 із рапортом до командира 1-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 , в якому повідомив, що просить клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

30.05.2024 вказаний рапорт було розглянуто ВЧ НОМЕР_1 та у його задоволенні було відмовлено, оскільки до рапорту не надано документів, які б підтверджували підстави звільнення.

Позивач не погоджується із рішенням відповідача відмовити у задоволенні рапорту та вказує, що має неповнолітню дитину з інвалідністю, яка не досягла 18-річного віку, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надав необхідний пакет документів, які підтверджують підставу звільнення з військової служби.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 28).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 31-34) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Вказує, що однією із вимог для звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ є доведення факту відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю. Позивачем не надано документального підтвердження відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , 02.11.2014, та окрім позивача, іншою особою, яка зобов`язана виховувати зазначену дитину з інвалідністю, є мати ОСОБА_2 .

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду (а. с. 47).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 призваний до лав ЗСУ за мобілізацією та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , яка підпорядкована ВЧ НОМЕР_1 на підставі директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 26.07.2023 № Д-321/71/дск, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (а. с. 32), підтверджується записами військового квитка (а. с. 12-16).

18.04.2024 позивач звернувся до командира 1-х стрілецької роти із рапортом (зареєстровано у ВЧ НОМЕР_2 18.04.2024 за вх. № 1579, а у ВЧ НОМЕР_1 19.05.2024 за вх. № 2051), у якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (а. с. 44 зворот). До рапорту були додані копії: паспорта громадянина України, картки платника податків, свідоцтва про народження дитини, заключення ЛКК Іваничівської ЦРЛ № 67 від 09.10.2023 (а. с. 21-25). На рапорті є відмітка з підписами від 18.04.2024 «по суті рапорту сержанта ОСОБА_3 клопочу» командира 1-х стрілецької роти та командира ВЧ НОМЕР_2 (а. с. 44 зворот).

Листом від 30.05.2024 № 9577 командир ВЧ НОМЕР_1 повідомив позивача про те, що рапорт подано без документів, які підтверджують підстави звільнення, не надано документального підтвердження відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому підстави для задоволення рапорту відсутні (а. с. 18-19).

Отже, у цій справі спір між сторонами виник щодо наявності фактичних та правових підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із преамбулою Закону № 2232-ХІІ цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби (абзац третій частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент подання рапорту від 18.04.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX (далі Закон № 3633-IX), яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено у новій редакції.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX) передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Згідно із пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Абзацом другим пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454), визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

При вирішенні спору суд враховує, що рапорт про звільнення з військової служби був поданий позивачем 18.04.2024 та зареєстрований того ж дня за вх. № 1579 у ВЧ НОМЕР_2 . Проте, у ВЧ НОМЕР_1 зазначений рапорт зареєстровано 19.05.2024 за вх. № 2051 (а. с. 44 зворот).

На момент розгляду ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 набрав чинності Закон № 3633-IX, яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено у новій редакції, та за змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану, а саме виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Аналіз змін до Закону № 2232-ХІІ, внесених Законом № 3633-ІХ, дає підстави вважати, що законодавець не передбачив спеціальні правила щодо застосування цих змін у часі, а тому вони застосовуються до правовідносин за загальними правилами з дня набуття ними чинності, тобто з 18.05.2024.

Відтак, на думку суду, відповідач при розгляді рапорту позивача після його реєстрації 19.05.2024 правильно застосував приписи підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX).

З листа ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2024 № 9577, який наданий позивачу у відповідь на його рапорт, вбачається, що підстави для задоволення рапорту відсутні, оскільки позивач не надав документального підтвердження відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та роз`яснено, що у разі подання рапорту разом з документами, що підтверджують підстави для звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства, клопотання підлягатиме задоволенню (а. с. 18-19).

При цьому, зміст наданих до рапорту документів вказує про те, що крім позивача, іншою особою, яка зобов`язана виховувати зазначену дитину з інвалідністю, є його мати ОСОБА_2 згідно із свідоцтвом про народження (а. с. 20), посвідченням серії НОМЕР_3 (а. с. 21), за заявою якої видавалися медичні висновки про дитину з інвалідністю віком до 18 років (а. с. 22-25).

Відтак, суд погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки станом на день реєстрації у ВЧ НОМЕР_1 (19.05.2024) та розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби до рапорту не були подані документи, що підтверджують підставу звільнення виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX), та з доданих до рапорту документів вбачається, що крім позивача, іншою особою, яка зобов`язана виховувати дитину з інвалідністю віком до 18 років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його мати ОСОБА_2 , тому правові та фактичні підстави для звільнення позивача з військової служби були відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, у відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції Закону № 3633-IX), оскаржувані у цій справі дії відповідача є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх