Справа № 160/14104/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
30.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, призначити ОСОБА_1 з 01.05.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пільгового стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем період роботи з 05.09.1995 по 31.08.2000, з 01.09.2000 по 15.07.2002, з 16.07.2002 по 07.08.2005.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірне рішення є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку. Також відповідачем не зараховано до пільгового стажу періоди роботи згідно наданих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів №51, №52, №53 від 30.04.2024, оскільки накази про проведення атестацій робочих місць, які зазначені у довідках №443/ОС від 28.07.1994 та №1170/ос від 27.07.1999, не відповідають наданим завіреним копіям наказів про проведення атестацій робочих місць №443/ЛС від 28.07.1994 та №1170/ЛС від 27.07.1999.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно не зарахував усі періоди її трудової діяльності до пільгового стажу. Відмова у призначенні пенсії не ґрунтується на законодавчих актах щодо пенсійного забезпечення громадян. Трудова книжка позивача містить відповідні записи про роботу на посадах, що віднесені до Списку №1. Позивачем надано копії довідок та трудової книжки з періодами роботи на займаній посаді, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Отже, у відповідача були відсутні підстави для не зарахування періоду роботи з 05.09.1995 по 31.08.2000, з 01.09.2000 по 15.07.2002, з 16.07.2002 по 07.08.2005 року до пільгового страхового стажу.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином посвідчені копії пенсійної справи позивача.
16.07.2024 року від представника ГУ ПФУ в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на обґрунтованість та законність відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Періоди роботи позивача з 05.09.1995 по 31.08.2000, з 01.09.2000 по 15.07.2002, з 16.07.2002 по 07.08.2005 року не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки накази про проведення атестацій робочих місць, які зазначені у довідках №443/ОС від 28.07.1994 та №1170/ос від 27.07.1999, не відповідають наданим завіреним копіям наказів про проведення атестацій робочих місць №443/ЛС від 28.07.1994 та №1170/лс від 27.07.1999, а також згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів №55 від 30.04.2024, оскільки у документі зазначено інформацію про відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_2 , а не позивача.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
01.05.2024 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Так, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на те, що відповідно до підпункту 1 пункту 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком №l виробництв, робіт, професій, посад і показників після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 07 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пенсійним органом зазначено, що до пільгового стажу роботи не зараховано періоди згідно наданих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів №51, №52, №53 від 30.04.2024, оскільки накази про проведення атестацій робочих місць, які зазначені у довідках №443/ОС від 28.07.1994 та №1170/ос від 27.07.1999, не відповідають наданим завіреним копіям наказів про проведення атестацій робочих місць №443/ЛС від 28.07.1994 та №1170/лс від 27.07.1999 (які містяться в пенсійному фонді).
Також пенсійним органом не зараховано період пільгової роботи згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів №55 від 30.04.2024, оскільки у документі зазначено інформацію про відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_2 (у свою чергу ПІБ позивача - ОСОБА_1 ).
Результати розгляду документів: до загального страхового стажу зараховано періоди роботи згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб.
Вважаючи спірне рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає положенням законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При вирішені спору суд виходить із того, що 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 досягла 47 років, лише з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку- 50 років, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Суд звертає увагу на те, що зміни до Закону №1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення №1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
При цьому, суд не вважає можливим надавати оцінку положенням Закону №1058-IV щодо їх відповідності чи невідповідності Конституції України в межах цієї справи, оскільки, як зазначено вище, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №1788-ХІІз урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в рішенні від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 (№Пз/9901/32/20). При цьому, це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
Наведені правові висновки також узгоджуються з викладеними у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі №160/9272/20.
З огляду на викладене суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 після досягнення 45 років, у зв`язку з чим, враховуючи вищенаведене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без дотримання процедури винесення рішення.
Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років (фактичній вік позивача 47 років), мала страховий стаж 36 років 02 місяців 06 днів, у тому числі на пільгових умовах за Списком №1 - 09 років 01 місяць 10 днів, суд дійшов висновку, що вона має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з повним робочим днем з 05.09.1995 по 31.08.2000, з 01.09.2000 по 15.07.2002, з 16.07.2002 по 07.08.2005, суд зазначає наступне.
Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено:
- запис №1: 05.09.1995 року позивача прийнято (мовою оригіналу) «чистильщиком 3 разряда в службу подготовки производства цеха аммофоса Производственного объедения Приднепровский химический завод» (наказ ПР №1896/ЛС від 31.08.1995 року);
- запис №4: 31.08.2000 року позивача звільнено (мовою оригіналу) «в связи с переводом на работу в ГП «Аммофос» по согласованию руководителей предприятий п.5 ст.36 КЗоТ Украины» (наказ ПР №188 від 04.09.2000 року);
- запис №5: 01.09.2000 року позивача прийнято (мовою оригіналу) «в цех №1 чистильщиком 4 разряда службы подготовки производства по переводу КЗ ГП «ПХЗ» ГП «Аммофос» (наказ ПР №491/ЛС від 26.10.2000 року);
- запис №6: 15.07.2002 року позивача звільнено (мовою оригіналу) «по переводу в ЗАО Днепровский завод минеральных удобрений п.5 ст.36 КЗоТ Украины по согласованию между руководителями предприятий по кадрам» (наказ ПР №112/ЛС від 22.07.2000 року);
- запис №7: 16.07.2002 року позивача прийнято (мовою оригіналу) «принята в цех №1 уборщиком ком производственных помещений 4 разряда в службу подготовки производства по переводу ГП «Аммофос» (наказ ПР №91/ЛС від 16.07.2002 року)
- запис №9: 08.08.2005 року позивача прийнято (мовою оригіналу) «переведена рабочей зеленого хозяйства 5 разряда службы подготовки производства в том же производстве» (наказ ПР №554/ЛС від 08.08.2005 року)
Так, згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а уточнюючі довідки необхідні у разі наявності неточнестей або відсутності певної інформації у трудовій книжці.
З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Мінпраці від 18.11.2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Згідно із пунктом 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає суду підстави стверджувати, що довідки, які підтверджують спеціальний трудовий стаж, надаються виключно, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.02.2019 року у справі №337/1297/17, ухвалі Касаційного адміністративного суду від 14.04.2020 року №560/3197/19, постанові Верховного Суду від 24.06.2021 року №216/8709/15-а(2-а/216/17).
Так, у матеріалах справи наявні уточнюючі довідки, видані ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», відповідно до яких позивач працювала повний робочий день:
Підстава видачі довідки: штатний розклад, картка форми П-2, особисті рахунки, робоче місце атестоване, накази №443/ОС від 28.07.1994 року, №1170/ос від 27.07.1999 року, письмо про поширення результатів атестації №003/07-1-267 від 08.10.2002 року, табель обліку фактичного відпрацьованого часу.
Додаткові відомості: Списки виробництв, затверджених: Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року. За вищевказаний період відпрацьованого часу у відпустці без збереження заробітної плати ОСОБА_1 не перебувала.
Підстава видачі довідки: штатний розклад, картка форми П-2, особисті рахунки, робоче місце атестоване, накази №443/ОС від 28.07.1994 року, №1170/ос від 27.07.1999 року, письмо про поширення результатів атестації №003/07-1-267 від 08.10.2002 року, табель обліку фактичного відпрацьованого часу.
Додаткові відомості: Списки виробництв, затверджених: Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року. За вищевказаний період відпрацьованого часу у відпустці без збереження заробітної плати ОСОБА_1 не перебувала.
Підстава видачі довідки: штатний розклад, картка форми П-2, особисті рахунки, робоче місце атестоване, накази №443/ОС від 28.07.1994 року, №1170/ос від 27.07.1999 року, письмо про поширення результатів атестації №003/07-1-267 від 08.10.2002 року, табель обліку фактичного відпрацьованого часу.
Додаткові відомості: Списки виробництв, затверджених: Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року. За вищевказаний період відпрацьованого часу у відпустці без збереження заробітної плати ОСОБА_1 не перебувала.
Зі змісту спірного рішення вбачається, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи згідно вказаних вище довідок №51, 52, 53, оскільки накази про проведення атестацій робочих місць, які зазначені у довідках №443/ОС від 28.07.1994 та №1170/ос від 27.07.1999, не відповідають наданим завіреним копіям наказів про проведення атестацій робочих місць №443/ЛС від 28.07.1994 та №1170/лс від 27.07.1999 (які містяться в пенсійному фонді).
Суд вказує, що відповідачем жодним належним чином не обгрунтовано таку невідповідність, що свідчить про формальність незарахування спірних періодів.
При цьому, суд повторно наголошує, що основним документом, що підтверджує трудову діяльність особи є трудова книжка.
Проаналізувавши записи трудової книжки позивача у спірні періоди, вбачається, що трудова книжка містить відомості щодо назви професії, що належить до Списку №1.
Окрім того, відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача, а судом, у свою чергу, не встановлено будь-яких виправлень або неточностей у записах трудової книжки.
Як встановлено судом вище, позивач у спірні періоди працювала за посадами, що віднесені до Списку 1, а уточнюючими довідками також підтверджено проведення атестації робочого місця позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість підстав для неврахування відповідачем спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1 при розгляді заяви про призначення їй пенсії на пільгових умовах.
Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи згідно уточнюючої довідки №55 від 30.04.2024, зважаючи на зазначення у ній інформації про відпустки без збереження заробітної плати « ОСОБА_2 » (у свою чергу ПІБ позивача - ОСОБА_1 ).
Відповідно до довідки №55 від 30.04.2024 року, яка видана ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», відповідно до яких позивач працювала повний робочий день на ЗАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» цех №1 з 13.03.2003 року по 07.08.2005 року та виконувала роботи в виробництві мінеральних добрив на обслуговуванні технологічного обладнання хімічного виробництва цеха №1 Технологічна служба, за професією, посадою «апаратник приготування хімічних розчинів», що передбачено Списком 1 розділ VIII підрозділ пункт 8А.1.
Підстава видачі довідки: накази по підприємству, штатний розклад, картка форми П-2, особисті рахунки, особиста справа, робоче місце атестоване, наказ №162 від 27.05.2005 року, табель обліку фактично відпрацьованого часу.
Додаткові відомості: Списки виробництв, затверджених: Постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року. За вищевказаний період відпрацьованого часу у відпустці без збереження заробітної плати ОСОБА_3 не перебувала.
Суд наголошує, що зазначення ПІБ ОСОБА_3 замість ОСОБА_1 в довідці №55 - є суто технічною помилкою, оскільки в інших довідках №51, 52, 53 зазначена інформація міститься щодо саме позивачки та спірний запис в довідці зазначено в графі «додаткові відомості», а сама довідка у свою чергу видана ОСОБА_1 позивачці.
Окрім того, відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача, а судом, у свою чергу, не встановлено будь-яких виправлень або неточностей у записах трудової книжки.
Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд вказує наступне.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
При вирішенні зазначеного спору судом враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Враховуючи, що пенсійним органом було відмовлено позивачу у призначенні пенсії через відсутність необхідного віку, то суд вважає, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, призначити ОСОБА_1 з 01.05.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, зарахувавши ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем періоди роботи з 05.09.1995 по 31.08.2000, з 01.09.2000 по 15.07.2002, з 16.07.2002 по 07.08.2005.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко