Справа № 240/20123/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/20123/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-XII);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, з 18 вересня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пенсійний орган протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, оскільки необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме: с. Чапаєвка Коростенського (Лугинського) району Житомирської області, складає понад 3 роки, що підтверджується посвідченням потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії. Також стверджує про безпідставне незарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року з огляду на відсутність фото на титульній сторінці військового квитка. Оскільки, як вважає позивач, ним подано достатні документи, у тому числі архівні довідки та витяги, для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, пенсійний орган безпідставно йому відмовив у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в позові. У своїх доводах наполягає на тому, що пенсійним органом обґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку за недостатністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі Закон № 1058-IV). Пояснює, що документально підтверджено проживання позивача станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення 05 років 11 місяців 17 днів. До загального страхового стажу не зараховано: періоди, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не внесено дату народження, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 27 липня 1993 року № 58 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року № 110; період роботи в колгоспі 1986 -1987 роки, оскільки в довідці від 09 вересня 2024 року № 251 зазначено неповне ім`я (Вітя) та по батькові (Вас), що не відповідає паспортним даним заявника; період проходження строкової військової служби з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року, оскільки у військовому квитку НОМЕР_2 на титульній сторінці відсутнє фото заявника; період роботи з 07 березня 1990 року по 21 травня 1999 року з підстав того, що у довідці від 09 вересня 2024 року № 252 зазначено наказом від 09 квітня 1990 року № 67 ОСОБА_2 , тобто по батькові не відповідає паспортним даним заявника.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області також позов не визнав. У відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову оскільки за наданими документами та згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 13 років 07 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_3 громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у 1986-89 роках (категорія 3), видане Житомирською обласною державною адміністрацією 05 травня 1993 року.

З метою реалізації права на пенсійне забезпечення, позивач, після досягнення 54-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 18 вересня 2024 року про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII як особі, яка постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатом розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення від 25 вересня 2024 року №/ПС 22, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років.

У зазначеному рішенні вказано, що документально підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону № 796-XII 5 років 11 місяців 17 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- періоди, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не внесено дату народження власника, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 27 липня 1993 року № 58 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року № 110;

- період роботи в колгоспі 1986-1987 роки, оскільки в довідці від 09 вересня 2024 року № 251 зазначено неповне ім`я ( ОСОБА_3 ) та по батькові (Вас), що не відповідає паспортним даним заявника;

- період проходження строкової військової служби з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року, оскільки в військовому квитку НОМЕР_2 на титульній сторінці відсутнє фото заявника;

- період роботи з 07 березня 1990 року по 21 травня 1999 року, оскільки в довідці від 09 вересня 2024 року № 252 зазначено наказом від 09 квітня 1990 року № 67 ОСОБА_2 , де по батькові не відповідає паспортним даним заявника.

Також у цьому рішенні відповідачем зазначено, що оскільки статтею 24 Закону № 1058-IV не передбачено зарахування отримання матеріальної допомоги, тому до загального страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги з 30 жовтня 2000 року по 09 листопада 2000 року, згідно з довідкою від 19 серпня 2024 року № 4008-24.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26 вересня 2024 року № 0600-0217-8/122524.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт перший частини першої статті 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV (у редакції на час звернення до пенсійного органу) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом спірних правовідносин підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII є відсутність необхідного страхового стажу - 25 років.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, пенсійний орган не зарахував до стажу позивача періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не внесено дату народження власника, що, як стверджує пенсійний орган, є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 27 липня 1993 року № 58 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року № 110.

Так, трудова книжка серії НОМЕР_1 , оформлена 26 березня 1986 року, а тому порядок ведення трудових книжок у спірний період регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252) (надалі - Інструкція № 162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція № 58).

Як було передбачено у пункті 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше виконується адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. У трудову книжку вносяться, з-поміж іншого, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Інструкцією № 162 та Інструкцією № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників, що діяли на період спірних періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , унормовано, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами; записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Питанням, яке постало на вирішення суду, є зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з урахуванням відсутності зазначення дати народження власника на титульному аркуші.

Надаючи юридичну оцінку обґрунтованості вказаних підстав для відмови у зарахуванні страхового стажу суд враховує те, що відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У цій справі судом не встановлено, а відповідачами не вказано жодних недоліків у записах трудової книжки НОМЕР_1 щодо періодів роботи позивача. Суд перевірив і з`ясував, що трудова книжка НОМЕР_1 містить належні записи про роботу позивача, які скріплені печатками підприємств та підписами із зазначенням відповідних наказів та їх реквізитів.

А тому слід врахувати, що положеннями Закону № 1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність достатнього та належного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Наведене судом узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а про те, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тож наявність недоліків в оформленні титульного аркуша трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист. Заповнення реквізитів трудової книжки (вкладиша до трудової книжки), у тому числі їх чіткість та акуратність, залежить від дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки, тому певні (деякі) неточності/виправлення, які не стосуються періодів трудової діяльності, не утворюють підстав для незарахування періодів трудової діяльності до стажу для цілей обчислення (перерахунку) пенсії, оскільки підставою для призначення (перерахунку) пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Пенсійним органом також не зараховано до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі у 1986-1987 роки, оскільки у довідці Трудового архіву Лугинської селищної ради від 09 вересня 2024 року № 251 зазначено неповне ім`я (Вітя) та по батькові (Вас), що не відповідає паспортним даним заявника, як зазначено відповідачами.

Однак, як вже йшлося, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2022 року по справі № 569/16691/16-а.

Дані, вказані у довідці від 09 вересня 2024 року № 251, дозволяють пересвідчитись у наданні відповідних відомостей щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , відповідають періодам роботи згідно із записами трудової книжки позивача, а тому підстави неурахування цих відомостей є формальними та необґрунтованими.

Також пенсійним органом не зараховано період роботи з 07 березня 1990 року по 21 травня 1999 року, оскільки у довідці Трудового архіву Лугинської селищної ради від 09 вересня 2024 року № 252 зазначено наказом від 09 квітня 1990 № 67 ОСОБА_2 , де по батькові не відповідає паспортним даним заявника.

Взаємоузгоджено з висновками суду, викладеними вище, на переконання суду, не перекладене зазначення російською мовою, зокрема, імені та по батькові позивача в архівній довідці від 09 вересня 2024 року № 252, не може вважатися невідповідністю імені або по батькові позивача за паспортом, оскільки у перекладі на українську мову імені та по батькові позивача ці дані відповідають персональній інформації щодо позивача, відтак й не можуть слугувати підставою для не прийняття такої довідки органом Пенсійного фонду з цієї підстави.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року, оскільки у військовому квитку НОМЕР_2 на титульній сторінці відсутнє фото заявника, суд зазначає таке.

Як визначено у пункті "в" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Пунктом 6 Порядку № 637 визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Отже, для цілей зарахування військової служби до страхового стажу документом, що підтверджує такий період, може бути військовий квиток.

Суд встановив, що на підтвердження проходження строкової військової служби позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком надав військовий квиток НОМЕР_2 , з якого вбачається, що позивач проходив строкову військову службу з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року.

У військовому квитку НОМЕР_2 на титульній сторінці відсутнє фото заявника й відповідач використав це як підставу не зарахувати строкову військову службу до страхового стажу.

Таку підставу суд вважає формальною, бо фактично відомостями військового квитка НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - село Чапаївка Лугинського району Житомирської області, підтверджується, що позивач проходив військову службу у період з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року.

Відтак, на переконання суду, період проходження військової служби з 23 червня 1989 року по 16 січня 1990 року підтверджено належними та допустимими доказами, а тому цей період в силу пункту "в" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області до страхового стажу позивача періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю за період з 30 жовтня 2000 року по 09 листопада 2000 року, відповідно до довідки Коростенської філії Житомирського обласного центру зайнятості від 19 серпня 2024 року № 4008-24, суд зазначає таке.

Приписами пункту "ж" частини першої статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-XII (надалі - Закон № 803-XII, чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) було встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.

Згідно з довідкою Коростенської філії Житомирського обласного центру зайнятості від 19 серпня 2024 року № 4008-24, що також підтверджено записами № 9 та № 10 трудової книжки НОМЕР_1 , позивачу з 30 жовтня 2000 року по 09 листопада 2000 року було призначено матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до частини першої статті 31 Закону № 803-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 803-ХІІ (у редакції на час призначення матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У подальшому, Законом України від 25 березня 2005 року № 2505-IV "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" (надалі - Закон № 2505-IV) частину першу статті 24 Закону № 1058-IV доповнено абзацом такого змісту:

"Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу".

Зазначеним Законом також виключено абзац 5 частини першої статті 7 та статтю 28 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі Закон № 1533-III), тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.

Разом з тим, частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону № 1533-III (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види забезпечення за цим Законом: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Стаття 28 Закону № 1533-III передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю в силу пункту "ж" частини першої статті 4 Закону № 803-XII було передбачено зарахування періоду отримання цієї допомоги до загального трудового стажу, а відтак цей період протиправно не зараховано пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини цієї справи суд доходить висновку, що для належного захисту прав позивача слід вийти за межі позовних вимог визнавши протиправним та скасувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 вересня 2024 року №/ПС 22, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону 796-XII, слід, насамперед, врахувати те, що за приписами статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду.

Як вже йшлося, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти років в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за наявності страхового стажу не менше 31 року, й у цій справі зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку необхідний страховий стаж для позивача становить 25 років.

Як встановлено вище судом, позивачу виповнилося 54 роки 28 червня 2024 року.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 вересня 2024 року №/ПС 22 про відмову у призначенні пенсії вбачається не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 , а також інших періодів, які були предметом розгляду судом.

Проте, у вказаному рішенні пенсійного органу не було надано оцінки щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком за умови зарахування до страхового стажу усіх періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , та інших спірних у цій справі періодів.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов, зокрема, наявності необхідного страхового стажу не менше 25 років, за умови зарахування до страхового стажу періодів роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 , а також інших розглядуваних у цій справі періодів роботи позивача, для призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти переконливого та остаточного висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком.

Тому, відповідно, та з урахуванням встановлених обставин під час судового розгляду цієї справи, обчислення та з`ясування питання щодо достатнього страхового стажу позивача потребує відповідного розгляду та належної оцінки з боку пенсійного органу, до повноважень якого віднесено розгляд та вирішення питання щодо призначення пенсії.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання призначити пенсію за віком).

Аналогічно у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.

Тому, звернені позовні вимоги до іншого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.

На підставі положень частини третьої статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір згідно із квитанцією від 16 жовтня 2024 року, підлягає частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

(У період з 18 по 30 грудня 2024 року суддя Приходько О.Г. перебувала у відпустці; з 31 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року - на лікарняному).

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під. 2, м. Харків, 61022, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 вересня 2024 року №/ПС 22 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.) судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

08.01.25