Справа № 498/1638/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 498/1638/24

Головуючий І інстанції: Тростенюк В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року (с.Захарівка, дата складання повного тексту ухвали суду - 04.10.2024р.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення від 26.08.2024р. №5 про накладення штрафу в сумі 17000 грн. за ч.3 ст.210 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова була прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

Також, за змістом цієї позовної заяви, ОСОБА_1 просив поновити йому процесуальні строки звернення до суду, оскільки спірна постанова оформлювалась за його відсутності, копії протоколу та вказаної постанови він не отримував, а про розгляд справи про адміністративне правопорушення не повідомлявся. При цьому, про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався 03.09.2024р., а тому, на його переконання, строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 18.09.2024р. позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху, у зв`язку із тим пропуском строків звернення до суду, не сплатою позивачем судового збору, а також поданням ним незавірених належним чином доказів.

При цьому, позивача повідомлено про необхідність у дводенний строк з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви та роз`яснено, що в разі не усунення ним недоліків - заява буде повернута йому без розгляду.

27.09.2024р. позивачем на адресу суду 1-ї інстанції було направлено (засобами поштового зв`язку) заяву, в якій він, посилаючись на перебування на стаціонарному лікуванні, звернув увагу на те, що копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було отримано його дружиною 25.09.2024р. Додавши до зазначеної заяви квитанцію про сплату ним суми судового збору у та довідку із КНП «Великомихайлівської багатопрофільної лікарні» від 20.09.2024р. №302, ОСОБА_1 просив суд збільшити строк виконання ухвали до десяти днів,

Також, 04.10.2024р. ОСОБА_1 було подано до суду (засобами поштового зв`язку) заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Однак, ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року дану позовну заяву - повернуто ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, позивач 30.10.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 11.11.2024р. і направити дану справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач зазначає про те, що вищевказана ухвала прийнята з надмірним формалізмом та без належного дослідження судом усіх обставин справи.

22.11.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч.1,2 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Аналіз наведених норм свідчить, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання.

При цьому, слід зазначити, що оцінка позовної заяви та констатація певних недоліків у ній є суб`єктивною. Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо ці недоліки є неістотними, можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі. Подання ж доказів можливе на наступних стадіях процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 27.07.2022р. у справі №320/7112/21.

Приймаючи спірну ухвалу та повертаючи заявлений позов позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, суддя Фрунзівського районного суду Одеської області послався на те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк чи вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Отже, за правилами ч.1 ст. 23 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, заявлений позов підлягає залишенню без руху із наданням позивачу строку для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У свою чергу, якщо таку заяву не буде подано позивачем в зазначений судом строк або вказані останнім підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву на підставі п.9 ч.4 ст.169 та ч.2 ст.123 КАС України.

Також, як передбачено у ч.ч.1,2 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160 та 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1 ч 4 ст.169 КАС України).

Підставою ж для повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України суддею Фрунзівського районного суду Одеської області визначено те, що згідно з наданою довідкою КНП «Великомихайлівська багатопрофільна лікарня» Великомихайлівської селищної ради, ОСОБА_1 знаходиться на амбулаторному (стаціонарному) лікуванні з 19.09.2024р. по теперішній час, тобто по 20.09.2024р. (дата видачі довідки). Разом із тим, доказів того, що позивач продовжує саме стаціонарне лікування станом на 25.09.2024р. (день отримання ухвали від 18.09.2024р. про залишення позовної заяви без руху) позивачем до суду не надано, як і доказів щодо неможливості виконання вимог ухвали суду від 18.09.2024р.

При цьому, у відповідності до наданої квитанції про сплату судового збору від 25.09.2024р., позивач сплатив судовий збір у розмірі - 605,60 грн.

Тобто, на переконання колегії суддів, фактично підставою для повернення даної позовної заяви були обставини щодо пропуску строку звернення до суду та не визначення позивачем поважних причин пропуску такого строку.

У той же час, колегія суддів наголошує, що за наведеними вимогами КАС України не подання позивачем у строк, встановлений ст.123 КАС України, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або визнання судом вказаних підстав для поновлення строку звернення до суду неповажними є окремими підставами для повернення позову згідно з п.9 ч.4 ст.169 та ч.2 ст.123 КАС України.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала судді Фрунзівського районного суду Одеської області про повернення заявленого позову на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що й призвело до неправильного вирішення спірного питання.

Також, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про повернення позовної заяви суддя послався на те, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху позивачем не усунуті.

Проте, такі висновки суду 1-ї інстанції не відповідають матеріалам справи, оскільки позивачем 27.09.2024р. подано квитанцію від 25.09.2024р. про сплату судового збору у визначеному розмірі та заявлено клопотання про надання додаткового часу на усунення інших недоліків позовної заяви, зокрема, й подання ним відповідного клопотання про поновлення процесуальних строків звернення до суду.

З аналізу наведених вимог КАС України вбачається, що повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин, у який строк позивач мав би подати заявлений позов із урахуванням його вимог, обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, з`ясування причин пропуску відповідного строку та підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що на виконання ухвали про залишення позову без руху, ОСОБА_1 надав суду квитанцію про сплату судового збору, клопотав про надання додаткового строку на усунення її інших недоліків (десятиденного строку, як це, власне, і передбачено нормами ст.123 КАС України), а також 02.10.2024р. вже звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, відповідно, за правилами п.9 ч.4 ст.169, ч.2 ст.123 КАС України, позовна заява могла бути повернута судом позивачу у зв`язку з визнанням судом вказаних ним підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними.

Фактично суд першої інстанції взагалі не дослідив питання щодо дотримання строку звернення до суду у даній справі та наявності поважних причин для його поновлення, визначених позивачем у поданій заяві.

Частиною 2 ст.55 Конституції України гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст.55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Як уже зазначалося вище, у КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване в ч.1 ст.5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив всі необхідні дії для виконання вимог ухвали суддів та усунення недоліків позовної заяви. На переконання колегії суддів, неотримання позивачем ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, в даному випадку, відбулось не з вини позивача, а тому зазначене вище не може бути підставою для її повернення та перешкоди у зверненні до суду за захистом своїх прав.

Як наслідок, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє порушене на його думку право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала судді Фрунзівського районного суду Одеської області - скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року - скасувати та направити справу №498/1638/24 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 07.01.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко