Справа № 440/8607/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 р. Справа № 440/8607/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Господарського суду Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 23.09.24 по справі № 440/8607/24

за позовом ОСОБА_1

до Господарського суду Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Господарського суду Полтавської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Господарського суду Полтавської області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати Господарський суд Полтавської області видати ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та абз. 4 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", абз. 4 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", абз. 4 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік", абз. 4 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2021, з 01.01.2022, з 01.01.2023, з 01.01.2024.

Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до приписів Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду визначається залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. На звернення позивача щодо видачі довідок станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 відповідачем виготовлено довідку станом на 01.01.2024, де визначено розмір посадового окладу позивача з розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" із застосуванням спеціального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, а не із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2024 - 2920,00 грн), що призвело до протиправного зменшення гарантованого законодавством розміру окладу судді та порушення прав позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 позов ОСОБА_1 у справі №440/8607/24 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Господарського суду Полтавської області щодо видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із застосуванням розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Зобов`язано Господарський суд Полтавської області виготовити на ім`я ОСОБА_1 та видати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2021 у розмірі 2270,00 грн.

Зобов`язано Господарський суд Полтавської області виготовити на ім`я ОСОБА_1 та видати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 у розмірі 2481,00 грн.

Зобов`язано Господарський суд Полтавської області виготовити на ім`я ОСОБА_1 та видати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн.

Зобов`язано Господарський суд Полтавської області виготовити на ім`я ОСОБА_1 та видати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на 2024 рік, - визначається Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 № 3460-ІХ. Статтею 7 цього Закону встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум, в розрахунку на місяць, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

Отже, при обрахунку розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання на період 2024 року Господарським судом Полтавської області взято за основу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2024 року, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні. На запит ОСОБА_1 про видачу довідки Господарським судом Полтавської області 20.02.2024 видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 08-13/134/2024.

Вказана довідка видана на підставі Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та на основі вимог до заповнення Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці "Про затвердження Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України", з урахуванням розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У супровідному листі від 20.02.2024 до виданої Довідки про суддівську винагороду судом повідомлено ОСОБА_1 про те, що з 2020 року посадовий оклад судді місцевого суду не змінювався та складає 69366 грн.

На час розгляду справи № 440/8607/24 норма статті 7 Закону України "Про Державний бюджетна 2024 рік" (щодо прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні) чинна, не визнана неконституційною, тому підлягає до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Підстав для її незастосування Господарським судом Полтавської області немає.

Таким чином, у Господарського суду Полтавської області відсутні правові підстави для видачі довідки ОСОБА_1 про суддівську винагороду, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку прожиткового мінімуму на одну особу для працездатних осіб, у розмірі 3028,00 грн.

Позивач надала до суду додаткові пояснення, в яких посилалась на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21. Також зазначила, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII, що, в свою чергу, виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони. У зв`язку з чим, позивач має право на отримання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII та абзацу 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до звільнення у відставку обіймала посаду судді Господарського суду Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України від 02.12.2010 №2762-VI "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

14 лютого 2024 року позивач звернулася до Господарського суду Полтавської області із заявою про видачу їй довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та абз. 4 ст. 3 законів України "Про Державний бюджет на 2021 рік", "Про Державний бюджет на 2022 рік", "Про Державний бюджет на 2023 рік", "Про Державний бюджет на 2024 рік.

20 лютого 2024 року відповідачем на ім`я ОСОБА_1 складена лише довідка №08-13/134/2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 01.01.2024 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 110985,60 грн (а.с. 36), а саме: посадовий оклад 69366,00 грн; доплата за вислугу років (60%) 41619,60 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі довідок станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та закону про державний бюджет на відповідний рік, позивач звернулася до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини другої статті 27 Закону України "Про Конституційний Суд України" органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно зі статтею 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Спір у цій справі виник у зв`язку з обчисленням суддівської винагороди позивача, виходячи з установленого у статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн та бездіяльністю відповідача щодо видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначається на кожен рік законами України про Державний бюджет України, зокрема на 2021 рік - 2 270,00 грн, на 2022 рік - 2481,00 грн, на 2023 рік - 2 684,00 грн, на 2024 рік - 3 028,00 грн.

Як стверджує відповідач, при обчисленні суддівської винагороди врахуванню підлягає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого з 2020 року є незмінним та становить 2102,00 грн.

Однак однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України "Про судоустрій і статус суддів") гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч.1 ст.55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у ст.130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у п.п.6.1 п.6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)".

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди імперативом про те, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, які дають чітке розуміння відносно того, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України "Про прожитковий мінімум".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

За змістом наведеної норми Закону України "Про прожитковий мінімум" закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону №966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Слід зазначити, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Водночас судді вказаним Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Статтями 7 Законів України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік", "Про Державний бюджет України на 2024 рік" разом із встановленням станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн, 2481,00 грн, 2684,00 грн та 3028,00 грн відповідно, був введений такий вид прожиткового мінімуму як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого становить 2102,00 грн.

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено ст. 135 Закону №1402-VIII.

Зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закони України про Державний бюджет України на 2021 - 2024 роки фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №2710-ІХ.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Разом з тим, Закон №3460-IX фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону №1402-VIII.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 листопада 2021 року по справі №400/2031/21 вказав, що Законом України "Про прожитковий мінімум" не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру судді". При цьому судді також цим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо.

Окрім того, Верховний Суд України, зауважував що Закон України "Про державний бюджет" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні ( виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень трьох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону. Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм, коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Таким чином, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій. Відтак при видачі довідки щодо грошового забезпечення судді відповідач повинен вірно визначитися із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку величину, визначена спеціальним законом.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постановах від 14 листопада 2024 року у справі №120/147/22-а, від 02 червня 2023 року у справі №400/4904/21, від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 24 липня 2023 року у справі №280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі №120/2006/22-а та від 26 липня 2023 року у справі №240/2978/22.

Таким чином, питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони. У зв`язку з чим, позивач має право на отримання довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 13.09.2023 року у справі №240/44080/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність Господарського суду Полтавської області щодо видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із застосуванням розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року та зобов`язання Господарського суду Полтавської області виготовити на ім`я ОСОБА_1 та видати довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн, 2481,00 грн, 2684,00 грн та 3028,00 грн відповідно.

Стосовно доводів апелянта про те, що позивач не зверталася до Господарського суду у 2021, 2022, 2023 роках з приводу видачі довідок про суддівську винагороду станом на 1 січня 2021, 2022, 2023 року, колегія суддів зазначає, що вказане не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати обрахунок розміру суддівської винагороди з урахуванням вимог ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Господарського суду Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 440/8607/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова