Справа № 380/25490/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25490/23 пров. № А/857/13894/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року, ухвалене суддею Москаль Р.М. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/25490/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 №1-1304 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що належна на праві власності нежитлова нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 до участі у справі залучено Славську селищну раду Стрийського району Львівської області (як правонаступника Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не підтверджено наявності умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому даний об`єкт не відноситься до об`єктів, визначених пп. «ж» пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України як об`єкт нерухомості, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме позивачем не доведено, що він є сільськогосподарським товаровиробником. Скаржник наголошує, що поза увагою суду залишились обставини, що згідно актуальних інформаційних даних основним видом діяльності позивача є 01.45 «Розведення овець і кіз». Крім того, в органу місцевого самоврядування відсутні будь-які дані щодо використання об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою Львівська область, Стрийський район, с.Тухля, вул. І.Франка, 145 для потреб діяльності розсадника, а позивачем не доведено, що декоративні рослини, за яким позивач отримав дохід за видом діяльності за кодом ВЕД 01.30, вирощені саме у розсаднику за цією адресою. Покликаючись на постанову Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №500/2782/18, зазначає, що судом касаційної інстанції сформовано висновок про те, що пільга, передбачена пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, пов`язана із встановленням факту використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 08.06.2021, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 11).

Основним видом економічної діяльності позивача є: відтворення рослин (КВЕД 01.30), серед інших видів: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), 01.25 вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників (КВЕД 01.25), змішане сільське господарство (КВЕД 01.50), допоміжна діяльність у рослинництві (КВЕД 01.61), оброблення насіння для відтворення (КВЕД 01.64), виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах (КВЕД 10.91), дублення шкур і оздоблення шкіри; вичинка та фарбування хутра (КВЕД 15.11) та інші.

Відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_1 отримував дохід за видом діяльності «відтворення рослин» (КВЕД 01.30) (а.с. 68-72).

ОСОБА_1 має у власності з 29.12.2006 нежиле приміщення загальною площею 3678,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 27-30).

Головне управління ДПС у Львівській області нарахувало ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2022 рік в розмірі 119548,00 гривень та сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 № 1-1304 (а.с. 5).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Львівській області від 01.05.2023 № 1-1304 протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Водночас, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку («ж»).

Таким чином, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом віднесення будівель до певного класу та особливістю експлуатації такі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.

Закон не пов`язує належність об`єктів нерухомого майна, до таких, що не є об`єктами оподаткування з їх безпосереднім використанням у своїй діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «ж». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Тобто, закон не обумовлює застосування положень абзацу «ж» пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України щодо звільнення від оподаткування окремих видів нерухомого майна сільгоспвиробників обов`язковим отримання доходу від використання такого майна в господарській діяльності.

Слід зазначити, що відповідачем та третьою особою не надано доказів передачі позивачем означеної будівлі в оренду, лізинг чи позичку.

Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

При цьому, положеннями підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Підкласами класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) є: будівлі для тваринництва, будівлі для птахівництва, будівлі для зберігання зерна, будівлі силосні та сінажні, будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, будівлі тепличного господарства, будівлі рибного господарства, будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать нежитловібудівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3678,4 кв.м, щодо яких контролюючим органом нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік.

Вказані нежитлові будівлі можна віднести до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що скаржником не заперечується.

Щодо покликань скаржника на постанову Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №500/2782/18, предметом розгляду у яких було оскарження рішення контролючого органу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, датованого 2018 роком, суд апеляційної інстанції зауважує, що законодавець з 01.01.2019 уточнив підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи та виключив застереження щодо обов`язковості призначення будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників для у власній господарській діяльності.

У згаданому ж рішенні суду касаційної інстанції зазначено, що пільга, передбачена пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, пов`язана із встановленням факту використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, тобто з вказівкою на норми, що очевидно були застосовними при визначенні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік й поширювались на інший податковий період (до 01.01.2019), тобто викладені у ньому висновки є нерелевантним до спірних правовідносин, оскільки у справі, яка розглядається, фактичні обставини та правове регулювання є дещо відмінним.

Слід зазначити, що сама лише наявність у власності об`єкта нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, віднесеного до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не встановлення факту здавання будівлі власником в оренду, лізинг, позичку не є достатньою правовою підставою для застосування до фізичної особи пільг, передбачених підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Ключовим при вирішення спірних правовідносин є встановлення відповідності позивача необхідній ознаці сількогосподарського товаровиробника, що передбачає застосування до будівель та споруд, що перебувають у його власності та призначені для використання у сільськогосподарській діяльності, податкової пільги у вигляді неоподаткування таких об`єктів.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ОСОБА_1 із 08.06.2021 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом економічної діяльності ОСОБА_1 є відтворення рослин (КВЕД 01.30), який відповідно до Національного класифікатора України (Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010) відноситься до секції А Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство. Відповідно до наданих податкових декларацій про майновий стан і доходи позивач отримував дохід за видом діяльності «відтворення рослин» (КВЕД 01.30). Отже, позивач є сільськогосподарським товаровиробником в розмінні статті 14 ПК України та Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років».

Також слід зазначити, що безпосереднє використання об`єкта нерухомості як будівлі сільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_1 як сільськогосподарським товаровиробником в якості розсадника рослин підтверджується як наданими позивачем матеріалами фотофіксації, так і встановлено в рішенні суду, що набрало законної сили, при розгляді спору між тими ж сторонами про правомірність визначення податкових зобов`язань по податку на майно за попередній податковий період 2021 рік (справа №380/4286/23); в якості козячої ферми це приміщення використовувалося в 2018-2020 рр., що було встановлено в рішенні суду у справі №380/12065/21, що набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Щодо покликань скаржника на необхідності застосування встановлених Тухлянською сільською радою у рішенні №186 ставок, суд першої інстанції слушно вказав на те, що цим рішенням від 10 липня 2020 року встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що застосовуються у 2021 році, натомість предметом розгляду цієї справи є правомірність нарахування зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за інший податковий період - 2022 рік.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПК України, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом з порушенням вимог податкового законодавства та принципів, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у справі № 380/25490/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний