Справа № 160/14594/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу(недоїмки),-
04.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7398-25/у, виданої 11.11.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в частині нарахованої суми єдиного внеску в сумі 16 697,95 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірна вимога є протиправною, так як у 2017 році ним було зареєстровано припинення фізичної особи-підприємця (далі ФОП). З цього періоду позивач безпосередню господарську діяльність не здійснює та доходи від провадження господарської діяльності не отримує, звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5 згідно з додатком 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не формував та не подавав. Також, позивач наголосив. Що у податкового органу не було підстав для нарахування позивачу в автоматичному режимі єдиного внеску за періоди, коли він господарську діяльність не проводи та доходи від провадження господарської діяльності не отримував.
Ухвалою від 10.06.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
26.06.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог. Так, за даними ІКП по коду бюджетної класифікації 71040000 ФОП ОСОБА_1 відбувались автоматичні нарахування єдиного внеску, а саме:
- заборгованість з єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 станом на 30.09.2013 року у сумі 3919,57 грн (в т.ч. 1531,51 грн 2012 рік, 1194,03 грн 1 квартал 2013 року, 1194,03 2 квартал 2013 року, яка передана Пенсійним фондом до податкової служби);
- ІІІ квартал 2013 року 1194,03 грн, строк сплати до 21.10.2013 року;
- IV квартал 2013 року 1218,67 грн, строк сплати до 20.01.2014 року;
- І квартал 2014 року 1267,95 грн, строк сплати до 22.04.2014 року;
- ІІ квартал 2014 року 1267,95 грн, строк сплати до 21.07.2014 року;
- ІІІ квартал 2014 року 1267,95 грн, строк сплати до 20.10.2014 року;
- IV квартал 2014 року 1267,95 грн, строк сплати до 20.01.2015 року;
- І квартал 2015 року 1267,95 грн, строк сплати до 20.04.2015 року;
- ІІ квартал 2015 року 1267,95 грн, строк сплати до 20.07.2015 року;
- ІІІ квартал 2015 року 1323,47 грн, строк сплати до 19.10.2015 року;
- IV квартал 2015 року -1434,51 грн, строк сплати до 19.01.2016 року.
Відповідачем також звертається увага на тому, що у наявних у матеріалах справи довідках форми ОК-5, ОК-7, відсутні періоди, що підтверджують сплату мінімального розміру єдиного соціального внеску за ФОП ОСОБА_1 за 2013, 2014, 2015 року періоди, по яким відбулись нарахування відповідних сум єдиного внеску.
16.07.2024 року позивачем подано заву про зміну підстав позову, зважаючи на інформацію, вказану відповідачем у відзиві на позовну заяву. Позивач зауважив, що оскаржувана податкова вимога прийнята поза межами граничного строку 1095 днів, що визначений ст. 102 ПК України. Однак, спірною вимогою стягується заборгованість з позивача за періоди 2012-2015 років, а доказів ініціювання відповідачем процедури стягнення з позивача податкового боргу у межах 1095 днів матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
16.12.2021 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. відкрито виконавче провадження №67922856 на підставі вимоги «Ф-7398-25/64у, виданий 11.11.2021 року.
Вважаючи податкову вимогу №Ф-7398-25/у від 11.11.2021 року протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464, у редакції, чинній станом на момент винесення спірного рішення).
Пунктами 2 та 6 частини першої статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464 (у редакції Закону №1774, зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464 змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01.01.2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Згідно з абзацами першим, третім, п`ятим, шостим частини четвертої статті 25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
За правилами пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.
Відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції №449 у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності). Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Так, предметом розгляду у межах даної справи є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7398-25/у, виданої 11.11.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в частині нарахованої суми єдиного внеску в сумі 16 697,95 грн
У матеріалах справи наявні довідки форми ОК-5 та ОК-7 щодо періоду з 1999 року по 2012 року. Інформації про сплату страхових внесків за інші періоди матеріали справи не містять.
Відповідач у відзиві на позовну заяву звертає увагу про відсутність у довідках форми ОК-5 та ОК-7 інформації, що підтверджує сплату мінімального розміру єдиного соціального внеску за ФОП ОСОБА_1 за 2013, 2014, 2015 роки періоди, по яким відбулись нарахування відповідних сум єдиного внеску. Суд зазначає, що відповідач не надав доказів щодо несплати за ФОП ОСОБА_1 страхових внесків за період 2013-2015 років. При цьому відповідач також не долучив до справи інтегровану картку позивача, як платника податків, з якої б вбачалося обліковування за позивачем податкового боргу, як і не надано обґрунтованого та вмотивованого розрахунку вимоги в частині визначення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску.
Судом враховано положення ч. 4 ст. 6 Закону №2464, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Проте відповідачем не обгрунтовано жодним належним чином суму заборгованості зі сплати єдиного податку.
Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 5 Закону №2464 зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.
Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до частини 9 статті 4 такого Закону фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Отже, з огляду зазначену норму Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємницька діяльність позивача припинена, а отже і статус позивача як платника єдиного внеску припинено 31.10.2017 року, зважаючи на що у відповідача відсутні законні підстави для формування та направлення оскаржуваної податкової вимоги від 11.11.2021 року, так як ОСОБА_1 не мав статусу фізичної особи підприємця.
Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач належним чином не довів наявного у позивачки узгодженого податкового боргу, належного вручення їй податкової вимоги та не зміг пояснити подвійне врахування податковим органом деяких сум у складі боргу в т.ч. з карток особових рахунків платників єдиного внеску переданих йому для адміністрування органами пенсійного фонду.
Судом також враховується п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Крім того, у справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7398-25/у, виданої 11.11.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску в частині нарахованої суми єдиного внеску в сумі 16 697,95 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко