Справа № 160/29845/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14 травня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2007.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що періоди провадження позивачем підприємницької діяльності із застосуванням торгового патенту та сплатою ним фіксованої плати прибуткового податку за патент за періоди з 01.07.2001 по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2017 підлягають зарахуванню до трудового стажу, позаяк у вказаний період позивач сплачував податки по фіксованому патенту, що підтверджується патентами, долученими до позовної заяви.
Станом на 08.01.2025 року відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
14.05.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ПФУ в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком.
Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 21.05.2024 року №7 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Так в рішенні від 21.05.2024 року №7 зазначено зокрема наступне.

Пенсійний вік, визначений п.1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 60 років.

Вік заявника 62 роки 05 місяців 26 днів.

Страховий стаж становить 24 роки 09 місяців 01 днів.

Статтею 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше як 28 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року страхового стажу передбаченого частиною 1 ст.26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу від 21 до 31 року. Право на призначення пенсії за віком особа матиме при досягненні 65 років з 1 січня 2026 роки по 31 грудня 2026 - від 15 до 23 років.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

До страхового стажу не зараховано періоди підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 31.12.2003, оскільки необхідно надати уточнюючі довідку про систему оподаткування від органів ДПС та довідку про сплату страхових внесків до ПФУ або свідоцтво про сплату єдиного податку.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії та не зарахуванням до страхового стажу періоду підприємницької діяльності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

В спірному випадку факт здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №629823, наявним в матеріалах справи.

За таких обставин належним доказом, яким підприємець може підтвердити свій стаж зайняття підприємницькою діяльністю за період з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. є саме довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Водночас вказаним вище Порядком не визначено підстав (порядок) зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності до 1 січня 1998 р., оскільки в цьому Порядку йдеться про зарахування періодів підприємницької діяльності до 1 травня 1993 (для спрощеної системи оподаткування) та до 01 липня 2000 року (для підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування).

В той же час, чітко визначеною позицією законодавця є можливість зарахування до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003р., при цьому, на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не на підставі довідки про сплачені страхові внески.

Визначений період по 31 грудня 2003 року обумовлений тим, що з 01.01.2004 набрав чинність Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким вперше визначено поняття страхового стажу як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 31.12.2003 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №629823.

Щодо зарахування періоду підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2007.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п.4 Порядку № 637 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути наступні документи, а саме: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №643/20104/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду докази сплати суми фіксованої плати прибуткового податку за патент.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_1 від 25.06.2001 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку:

- з 01.07.2001 по 30.09.2001 240 грн.

- з 01.10.2001 по 31.12.2001 240 грн.

- з 01.01.2002 по 31.01.2002 - 240 грн.

- з 01.02.2002 по 28.02.2002 250 грн.

- з 01.03.2002 по 31.03.2002 250 грн.

- з 01.04.2002 по 30.04.2002 250 грн.

- з 01.05.2002 по 31.05.2002 250 грн.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_2 від 28.05.2002 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку:

- з 01.06.2002 по 30.06.2002 - 250 грн.

- з 01.07.2002 по 31.07.2002 250 грн.

- з 01.08.2002 по 31.08.2002 250 грн.

- з 01.09.2002 по 30.09.2002 250 грн.

- з 01.10.2002 по 31.10.2002 250 грн.

- з 01.11.2002 по 30.11.2002 250 грн.

- з 01.12.2002 по 31.12.2002 250 грн.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_3 від 27.12.2002 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку:

- з 01.01.2003 по 31.01.2003 250 грн.

- з 01.02.2003 по 31.03.2003 500 грн.

- з 01.04.2003 по 31.05.2003 500 грн.

- з 01.06.2003 по 31.07.2003 500 грн.

- з 01.08.2003 по 30.09.2003 500 грн.

- з 01.10.2003 по 30.11.2003 500 грн.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_4 від 28.11.2003 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку з 01.12.2003 по 31.12.2003 200 грн.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_5 від 22.01.2004 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку:

- з 01.01.2004 по 31.04.2004 200 грн.

- з 01.04.2004 по 31.05.2004 400 грн.

- з 01.06.2004 по 31.07.2004 400 грн.

- з 01.08.2004 по 30.09.2004 400 грн.

- з 01.10.2004 по 30.11.2004 400 грн.

Як вбачається з патенту серія НОМЕР_6 від 31.05.2006 позивачем сплачені наступні суми фіксованої плати прибуткового податку:

- з 01.06.2006 по 31.07.2006 300 грн.

- з 01.08.2006 по 30.09.2006 300 грн.

- з 01.10.2006 по 30.11.2006 300 грн.

- з 01.12.2006 по 31.01.2007 - 300 грн.

- з 01.02.2007 по 31.03.2007 300 грн.

- з 01.04.2007 по 31.05.2007 - 300 грн.

- з 01.06.2007 по 31.08.2007 450 грн.

- з 01.09.2007 по 30.11.2007 450 грн.

Суд зазначає, що обов`язок щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати та надходження страхових внесків покладається на органи Пенсійного фонду України.

В той же час, відповідачем не надано суду доказів проведення повної та детальної перевірки облікових даних позивача, а лише зазначено про відсутність інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

З урахуванням наведених обставини та наданих доказів, позивачем підтверджено періоди підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2007, які підлягають включенню до страхового стажу.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що Пенсійний фонд при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.05.2024 №97 діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в м.Києві зарахувати позивачу до страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.11.2004, з 01.06.2006 по 30.11.2007 та з 01.10.1999 по 31.12.2003.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14 травня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2007.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання Головне управління ПФУ в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги задоволено частково у зв`язку зі зміною формулювання способу захисту. Проте, обидві позовні вимоги задоволено, а тому судові витрати належить відшкодувати повністю.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з ГУ ПФУ в м.Києві та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області солідарно за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, вулиця НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 26), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.05.2024 №97 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.11.2004 та з 01.06.2006 по 30.11.2007.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) про призначення пенсії за віком від 14.05.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, вулиця НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова