Справа № 200/7639/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року Справа№200/7639/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вищої ради правосуддя № 2850/0/15-24 від 26.09.2024 року позивача було звільнено з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом Голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 5-к/г від 01.10.2024 року позивача було відраховано зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Позивач зазначила, що 21.10.2024 року вона звернулась до Першотравенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) № 40 від 28.10.2024 року позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 56 відсотків заробітку, враховано стаж роботи на посаді судді 23 роки, не враховано стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 3 роки. Позивач закцентувала свою увагу на тому, що на час призначення на посаду судді вона мала необхідний стаж роботи в галузі права три роки, і за приписами вищенаведених норм вони мають бути враховані при обліку суддівського стажу для обрахування розміру довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, загальний стаж роботи для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону № 1402-VІІІ складає повних 26 років, а не 23 роки, як визначено в рішенні відповідача. Позивач зауважила, що основний розмір її довічного грошового утримання складає 56%, проте з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, такий розмір повинен складати 62% (за 20-річний стаж 50% та 2% за кожний рік відпрацьований понад 20-річний стаж, тобто 12 % за 6 повних років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відтак, позивач вважає, що зменшення відсотку основного розміру її довічного грошового утримання було здійснено відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією України та Закону № 1402-VIII.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що 10.10.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Заява позивача та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 № 40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Повторно позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 21.10.2024 з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Згідно протоколу від 28.10.2024 позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 02.10.2024 із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, що становить 67 095,84 грн. та страхового стажу 27 років 04 місяці 01 день, в тому числі суддівського стажу 23 роки 08 місяців 18 днів. Відповідач зауважив, що відповідно до записів трудової книжки позивача, вона обіймала посаду помічника голови Красноармійського міського суду Донецької області. Згідно диплома серії НОМЕР_1 від 30.01.1996 позивач закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого та здобула вищу освіту за спеціальністю правознавство. Після закінчення навчання, відповідно до наказу начальника Донецького обласного управління юстиції № 25 від 24 січня 2001 року приступила до виконання обов`язків судді Красноармійського міського суду з 24 січня 2001 року. Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.09.2024 №2850/0/15-24 позивача було звільнено з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. На момент обрання позивача на посаду судді вперше діяв Закон України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів». Відповідно до статті 7 вищезазначеного закону на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. Згідно статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Отже, чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду 3 роки в галузі права (помічником голови Красноармійського міського суду Донецької області). Також відповідач зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.08.1989 в «Управлении юстиции Донецкого облисполкома» (мовою оригіналу) згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1989, оскільки відсутній запис про звільнення та перейменування в «Донецьке обласне управління юстиції». Період роботи позивача починаючи з 01.01.1999 зараховано до страхового стажу на підставі відомостей наявних в системі персоніфікованого обліку Єдиного державного реєстру застрахованих осіб (Довідка ОК-5). Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі сторони були належним чином повідомлені, відповідно до наявності у позивача та відповідача реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 04.11.2024, тобто сторони належним чином отримали копію ухвали про відкриття провадження по справі №200/7639/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_4 виданого Красноармійським МРВ ГУМВС України в Донецькій області є громадянкою України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 29.07.2006 року, ОСОБА_2 зареєструвала шлюб 29.07.2006 року з ОСОБА_3 , з урахуванням наведеного прізвище ім`я по батькові позивача після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, згідно з Указом Президента України №12/2001 від 15.01.2001 року «Про призначення суддів» - ОСОБА_2 було призначено строком на 5 років суддею Красноармійського міського суду Донецької області.

Відповідно до наказу начальника Донецького обласного управління юстиції від 24.01.2001 року №25, позивачу наказано приступити до виконання обов`язків судді з 24.01.2001 року, з посадовим окладом у розмірі 210 гривень, звільнивши її з посади помічника голови цього ж суду.

Наказом в.о. начальника управління державної судової адміністрації в Донецькій області від 09.04.2004 року №318-к «Про переведення суддів до Красноармійського міськрайонного суду» на виконання Указу Президента України від 23.03.2004 року №358/2004 «Про переведення суддів місцевих загальних судів та призначення виконуючих обов`язків голів цих судів», наказано перевести на роботу на посадах суддів новоутвореного місцевого Красноармійського міськрайонного суду суддів Красноармійського міського суду, зокрема ОСОБА_2 .

Постановою Верховної Ради України від 12.01.2006 року №3329-ІV «Про обрання суддів», ОСОБА_2 обрано на посаду судді місцевого Красноармійського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

Наказом в.о. начальника територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області від 07.02.2006 року №84-к «Про обрання суддів безстроково» наказано вважати такими, що приступили до виконання обов`язків суддів місцевих судів Донецької області безстроково з 12.01.2006 року, зокрема ОСОБА_2 суддю місцевого Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.09.2024 року №2850/о/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку», вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2024 року №5-к/г «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Красноармійського міськрайонного суду Донецької області» наказано відрахувати суддю ОСОБА_1 зі штату Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 01 жовтня 2024 року у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 26.09.2024 року та розрахунком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2024 стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 26 років 8 місяців 17 днів та включає:

- Стаж роботи в галузі права, який надавав право для призначення на посаду судді 3 роки;

- Красноармійський міський суд Донецької області з 15.01.2001 по 27.03.2004 року 3 роки 2 місяці 13 днів;

- Красноармійський міськрайонний суд Донецької області з 28.03.2004 по 01.10.2024 року 20 років 6 місяців 4 днів.

Як зазначає відповідач у своєму відзиві на позовну заяву: - «[…]. 10.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Заява Позивача та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 № 40 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Повторно ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 21.10.2024 з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Згідно протоколу від 28.10.2024 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 02.10.2024 із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, що становить 67095,84 грн та страхового стажу 27 років 04 місяці 01 день, в тому числі суддівського стажу 23 роки 08 місяців 18 днів. […].».

Судом встановлено та підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про призначення/перерахунок пенсії від 21.10.2024 року, що позивач звернулася з заявою до Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення їй пенсії Щомісячне довічне грошове утримання.

Першотравенським об`єднаним управлінням ПФУ відповідно до його рішення від 28.10.2024 №40 «Про призначення пенсії» позивачу було призначено пенсію, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Призначення пенсії. Версія:1.6.78.1. Дата-час розрахунку:28.10.2024 10:31. В графі «Шифр та вид утримання» зазначено 155 Довічне грошове утримання; в графі «Умови призначення» зазначено ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в графі «страховий стаж повний» зазначено 27 років 4 місяці 1 день; в графі «в тому числі: Судді» зазначено 23 роки 8 місяців 18 днів. В графі «основний розмір пенсії від середнього заробітку» зазначено 67095,84 грн.

З наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право від 21.10.2024 року, позивачу було зараховано до спеціального стажу «Судді» наступні періоди: з 15.01.2001 по 31.12.2003 року (2 роки 11 місяців 17 днів); з 01.01.2004 по 30.09.2022 року (18 років 9 місяців 0 днів); з 01.10.2022 по 30.11.2023 року (2 роки 2 місяці 0 днів); з 01.12.2023 по 01.10.2024 року (0 років 7 місяців 0 днів), що загалом становить 24 роки 5 місяців 17 днів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виданою ТУ ДСА України в Донецькій області від 04.10.2024 року №04-1578, яка видана позивачу в тому, що станом на 01.10.2024 року її суддівська винагорода яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 119 814,00 грн.

З урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що позивачу нараховується 56% від суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Донецькій області.

Позивач не погоджуючись із розрахованим таким чином її спеціальним стажем «Судді» у кількості 23 роки 8 місяців 18 днів, звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у не зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 56% до 62% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 6%, а саме з 56% до 62%;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 62% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 02-1578 від 04.10.2024 року, яка видана ТУ ДСА України в Донецькій області, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 02.10.2024 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах суми стягнення за один місяць.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1402-VIII).

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді.

На підставі статті 112 Закону № 1402-VIII, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

Статтею 116 Закону № 1402-VIII, зокрема, передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Частинами першою та четвертою статті 55 Закону № 1798-VIII установлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Як встановлено судом та зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 26.09.2024 року №2850/о/15-24: - «28 серпня 2024 року (вх. № 3138/0/6-24) до Вищої ради правосуддя надійшли заява ОСОБА_1 від 28 серпня 2024 року та матеріали про звільнення з посади судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.».

За приписами ч.3 ст.142 Закону №1402-VIІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

На позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону №1402-VIII.

Так, згідно з ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні приписи містив і п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Красноармійського міського суду Донецької області (15.01.2001 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ.

Також, суд зауважує, що Законом України від 12.07.2018 № 2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05.08.2018, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

У зв`язку з цим, з врахуванням абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VШ з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Правова позиція аналогічного змісту викладена в постанові Верховного Суду від 22.11.2018, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ч.2 ст.137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Окрім цього, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.10.2020 у справі №9901/537/19, положення ч.2 ст.137 Закону №1402-VІІІ означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац 4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» потрібно розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

Згідно з частиною 3 статті 127 Конституції України та частиною 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (в редакціях, чинних на день призначення ОСОБА_1 ), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має інший стаж роботи в галузі права, а саме: на посаді помічника голови Красноармійського міського суду в період з 10.03.1992 по 23.01.2001 року (підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ), який у сукупності становить понад три роки.

Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

При вирішенні даної справи, суд враховує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а. від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, від 28 серпня 2023 року у справі №360/6255/21.

Таким чином, Вища рада правосуддя є єдиним конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і повинне розраховуватись та виплачуватись відповідне довічне грошове утримання.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 26.09.2024 стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 26 років 8 місяців 11 днів, суд вважає за необхідне навести зазначене в цій частині рішення Вищою радою правосуддя: - «[…]. Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Саме таку правову позицію покладено в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду. Частиною третьою статті 127 Конституції України (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначалося, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. Отже, законодавством, яке діяло на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді Красноармійського міського суду Донецької області строком на п`ять років, було встановлено мінімальний стаж роботи в галузі права для зайняття посади судді 3 роки. Згідно з копією трудової книжки після здобуття вищої освіти 29 січня 1996 року до призначення на посаду судді 15 січня 2001 року ОСОБА_1 обіймала посаду помічника голови Красноармійського міського суду Донецької області. Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 3 років роботи в галузі права, які вимагалися законом для призначення на посаду судді. За результатами дослідження доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копії трудової книжки, довідки про роботу на посаді судді, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 11 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 26 років 8 місяців 11 днів. […].».

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді повних 26 років, повинен становити 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 12 % (6 років * 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

Таким чином, відповідач, обчисливши стаж роботи позивача на посаді судді лише 23 роки 8 місяців 18 днів і призначивши згідно з рішенням від 02.10.2024 довічне грошове утримання у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому дії відповідача слід визнати протиправними.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді, яка передувала призначенню позивача на посаду судді (3 роки) та зобов`язання відповідача здійснити з 02.10.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці, виходячи з розміру 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо вимоги позивача про негайне виконання рішення в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах суми стягнення за один місяць, то суд зазначає таке.

Так, відповідно до положень ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та її виплату, в контексті норм ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає негайному виконанню, позаяк у даному випадку судом не присуджена конкретна сума пенсії (довічного грошового утримання), яка підлягає стягненню з державного бюджету, а зобов`язано відповідача здійснити її перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо зазначеного відповідачем у його відзиві стосовно: - «10.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Заява Позивача та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 № 40 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.», суд зазначає, що в даному випадку позивачем з урахуванням її позовних вимог оскаржуються саме дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при розгляді її заяви від 21.10.2024 року, таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є належним відповідачем по справі.

Щодо зазначеного відповідачем у його відзиві стосовно: - «Крім того слід зазначити, що до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи з 15.08.1989 в «Управлении юстиции Донецкого облисполкома» (мовою оригіналу) згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1989, оскільки відсутній запис про звільнення та перейменування в «Донецьке обласне управління юстиції», суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку слід наголосити, що відповідно до позовних вимог позивача спірним питанням є не включення відповідачем при розрахунку її спеціального стажу «Судді» трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та як виняток, суд вважає за для уникнення маніпулюванням даної обставини відповідачем в подальшому, зазначити наступне.

Судом встановлено, що час роботи позивачем помічником голови Красноармійського міського суду у період від 10.03.1992 року по час призначення позивача суддею Красноармійського міського суду Донецької області 24.01.2001 року, підтверджується записами у наявній в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та зазначається у рішенні Вищої ради правосуддя.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як зазначено судом вище, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Судом встановлено з наявної в матеріалах справи копії форми РС-право від 21.10.2024, що позивачу було зараховано частину її періоду роботи на посаді помічника голови суду, а саме з 01.01.1999 по 14.01.2001 року.

При чому, посилання відповідача на недоліки щодо деяких записів у трудовій книжці позивача для суду є не сприйнятими за змістом враховуючи вищенаведене та суд вважає, що оскільки відповідачем не було зараховано позивачу період її роботи помічником голови Красноармійського міського суду у період від 10.03.1992 по 31.12.1998 року та з 15.01.2001 по 23.01.2001 року, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується самим відповідачем судячи з зазначеного ним у його відзиві, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до її загального страхового стажу період її роботи помічником голови Красноармійського міського суду у період від 10.03.1992 по 31.12.1998 року та з 15.01.2001 по 23.01.2001 року, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у не зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 56% до 62% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до її загального страхового стажу період її роботи помічником голови Красноармійського міського суду у період від 10.03.1992 по 31.12.1998 року та з 15.01.2001 по 23.01.2001 року, а також до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 6%, а саме з 56% до 62% та провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 62% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 02-1578 від 04.10.2024 року, яка видана ТУ ДСА України в Донецькій області, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 02.10.2024 року та з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 30.10.2024 позивач за подання адміністративного позову сплатив 968,96 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 968,96 грн.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () у не зарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 56% до 62% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до її загального страхового стажу період її роботи помічником голови Красноармійського міського суду у період від 10.03.1992 по 31.12.1998 року та з 15.01.2001 по 23.01.2001 року, а також до стажу роботи на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 6%, а саме з 56% до 62% та провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 62% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 02-1578 від 04.10.2024 року, яка видана ТУ ДСА України в Донецькій області, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 02.10.2024 року та з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено та підписано 09 січня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець