Справа № 440/10220/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

07 січня 2025 року

м. Київ

справа №440/10220/24

адміністративне провадження № К/990/47748/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 (суддя Чеснокова А.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024 (колегія у складі: головуючого - судді Чалого І.С., суддів Катунова В.В., Ральченка І.М.)

у справі № 440/10220/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФ України в Полтавській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Полтавській області щодо відмови в проведенні перерахунку доплати та виплаті разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до Дня Незалежності у 2023 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.09.2024 повернув позивачу позовну заяву на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.11.2024 залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 - без змін.

11.12.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій останній з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024, а справу № 440/10220/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Верховний Суд ухвалою від 17.12.2024 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України.

Від скаржника до Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги разом із документальними доказами, що підтверджують наявність у позивача пільги щодо сплати судового збору, визначеної п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір». Отже, недоліки, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху, були усунуті скаржником повністю.

Водночас при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

За змістом п.п. 3 і 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з?ясовує, зокрема: чи відповідає позовна заява вимогам статей 160, 161, 172 КАС України; чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень ч.ч. 1 і 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Разом з тим, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, з огляду на ч. 2 ст. 123 КАС України, є повернення позовної заяви до відкриття провадження у справі чи залишення позовної заяви без розгляду у разу виявлення факту пропуску строку після відкриття провадження у справі.

Зі змісту касаційної скарги та наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 позов залишено без руху та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку.

12.09.2024 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення, мотивоване тим, що позивач неодноразово звертався до відповідача із запитами щодо виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік, проте відповіді на вказані звернення так й не отримав.

Полтавський окружний адміністративний суд, визнавши неповажними наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду та відмовивши у задоволенні клопотання про поновлення такого строку, постановив ухвалу від 16.09.2024 про повернення позовної заяви позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.ст. 12 - 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній з 15 квітня 2023 року) щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 був затверджений Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», який відповідно до пункту 1 визначає механізм здійснення ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога).

Так, п. 4 вказаного Порядку передбачено, що отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.

Таким чином, оскільки 1 листопада поточного року виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого особа могла очікувати на отримання більшої суми, ніж їй була нарахована, то перебіг строку звернення до суду з таким позовом слід обраховувати з 1 листопада відповідного року, за який виплачується разова грошова допомога.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, відлік шестимісячного строку звернення до суду із позовом щодо виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік розпочався 02.11.2023 та строк звернення позивача до суду з цим позовом закінчився 02.05.2024. Проте позивач звернувся до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку - 22.08.2024, тобто з пропущенням встановленого кодексом строку.

Надаючи оцінку наведеним позивачем у клопотанні причинам пропуску шестимісячного строку звернення із позовом до суду, Полтавський окружний адміністративний суд зауважив, що поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зокрема, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Водночас чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

У цьому випадку направлення позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області запитів або отримання відповідей на такі запити не змінюють моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив належну зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав та внаслідок таких дій у позивача штучно збільшився строк звернення до суду.

Зважаючи на наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого кодексом строку, а наведені обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024, погодився із висновками суду першої інстанції та встановив, що посилання позивача на наявність інших поважних причин, що зумовили пропуск ним строку звернення, не підтверджені ним жодними документальними доказами. А саме вказівки позивача на введення на території України воєнного стану й те, що він є військовослужбовцем, не можуть бути беззаперечною підставою для визнання строку пропущеним з поважних причин, оскільки для встановлення наявності поважних причин пропуску недостатньо зазначити загальні формулювання та/або факти. Тобто, позивач мав обґрунтувати, яким чином проходження військової служби чи наявність в Україні воєнного стану завадило йому захистити свої порушені права в межах строків, визначених ст. 122 КАС України. Однак позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду у зв`язку з проходженням військової служби та не навів обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку (як-то, факт перебування позивача в зонах проведення бойових дій та безпосереднє залучення його до здійснення функцій із захисту держави під час дії воєнного стану в Україні у відповідний період; перебування позивача на лікуванні, тощо). Отже, за відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Також колегія суддів визнала безпідставними покликання позивача на положення п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії, оскільки положення названого Кодексу поширюються на відносини, що регулюються цивільним законодавством. У той же час строк звернення до суду з цим адміністративним позовом встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України, до якої в період дії воєнного стану не було внесено відповідних змін.

У контексті наведеного Суд враховує, що питання застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України, в подібному спорі вже було предметом розгляду Верховним Судом у у справі № 460/4828/24. У своїй постанові від 04.10.2024 у зазначеній справі № 460/4828/24 Верховний Суд зазначив, що:

« За змістом наведених норм отримувачі грошової допомоги, яким її не виплачено чи виплачено в меншому розмірі, можуть обгрунтовано сподіватись на її виплату в повному розмірі до 01.10.2023.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що грошову допомогу до Дня Незалежності України у 2023 році позивач отримав у серпні 2023, а звернувся до суду лише 02.05.2024.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку щодо пропуску позивачем передбаченого статтею 122 КАС України строку звернення до суду та ухвалили рішення про залишення позову без розгляду.

Покликання позивача в обгрунтування касаційної скарги на те, що строк звернення до суду необхідно рахувати з 02.11.2023 є безпідставним, оскільки пунктом 4 Порядку № 754 передбачено кінцевий термін виплати грошової допомоги саме 01.10.2023.

За змістом пункту 4 Порядку № 754 строк отримання допомоги продовжується до 01 листопада лише за умови звернення щодо її виплати до Пенсійного фонду України.

Оскільки протягом жовтня 2023 року позивач не звертався до Пенсійного фонду України з питань виплати спірної грошової допомоги, то кінцевим строком виплати є саме 01.10.2023.

Такі висновки судів щодо обчислення строку звернення до суду відповідають висновкам Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 щодо кінцевого строку, до якого могла бути здійснена виплата вказаної грошової допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 дійшов наступних висновків щодо строків звернення до суду:

« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.».

Враховуючи те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій в цілому не суперечать наведеним правовим позиціям, то Верховний Суд погоджується із їх висновками про наявність правових підстав для повернення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав уважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені ними без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За викладених обставин Суд вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 440/10220/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя С.Г.Стеценко