Справа № 641/34/25
Суддя: Щепелева Г. М.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/5/2025 Справа №641/34/25
У Х В А Л А

07 січня 2025 року м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Щепелева Г.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ :

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до положень частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Отже, ця адміністративна справа вирішується за вибором позивача адміністративним судом або 1) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача, або 2) адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Однак, суд зауважує, що частина перша статті 25 КАС України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем його проживання (перебування), а не за фактичним.

Іншими словами, фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, для цілей застосування статті 25 КАС України при визначені підсудності адміністративної справи.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а місцезнаходженням відповідача є: Харківська обл., м. Богодухів.

Згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру позивач зареєстрований за вказаною вище адресою у місті Краснокутськ Харківської області.

У позовній заяві позивачем зазначено, що згідно із витягом із застосунку «Дія» він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що наданий позивачем витяг із застосунку «Дія» може свідчити про фактичне місце проживання позивача в Слобідському районі м. Харкова, проте не свідчить про те, що таке місце проживання позивача зареєстровано у встановленому законом порядку, тобто не є підтвердженням факту реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання позивача у зазначеному районі м. Харкова.

Так, відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Частиною першою статті 5 цього Закону встановлено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.

Пунктом 2 розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню). Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Позивачем не надано до суду (у належним чином засвідчених копіях) документів на підтвердження того, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) позивача є місце у Слобідському районі м. Харкова, натомість в матеріалах справи є документи, які свідчать про реєстрацію місця проживання позивача в місті Краснокутськ Харківської області.

Положення частини першої статті 25 КАС України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах КАС України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Тож, зважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання позивача є місто Краснокутськ Харківської області, позивачем обрано підсудність справи саме за місцем свого проживання, а не за місцезнаходження відповідача (м. Богодухів Харківської області), вказана справа територіально не підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова, а має бути розглянута Краснокутським районним судом Харківської області.

Пунктом 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, адміністративну справу належить передати на розгляд за територіальною підсудністю до Краснокутського районного суду Харківської області.

Керуючись статтями 25-26, 29, 248, 256, 294-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя:

ПОСТАНОВИВ:

Передати до Краснокутського районного суду Харківської області адміністративну справу № 641/34/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на розгляд за територіальною підсудністю.

Роз`яснити позивачу, що передача справи з одного суду до іншого здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя - Г. М. Щепелева