Справа № 240/24589/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/24589/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ІНФОРМАЦІЯ_2 із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ольги Химач щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №76445945 від 04.11.2024;

- зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ольги Химач прийняти постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №76445945 від 04.11.2024;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ольги Химач про стягнення виконавчого збору у сумі 32000 грн у ВП №76445945 від 04.11.2024.

В обґрунтування позову зазначає, що негайно після набрання рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 законної сили, позивачем було здійснено розрахунок виплат, а також подано начальнику забезпечувального фінансового органу (Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розрахунок коштів, необхідних для проведення відповідних виплат. Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору, позивач надіслав відповідачу інформацію про виконання судового рішення, а відтак відповідачем безпідставно не було завершено таке виконавче провадження та протиправно прийнято постанову про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору.

Ухвалою від 02.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, яке призначено на 08.01.2025.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження №76445945 з примусового виконання виконавчого листа по справі №240/26416/23, що виданий 15.10.2024 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 16.04.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної, додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 04.11.2024 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Так, з відповіді боржника від 18.11.2024 №6/1371 та матеріалів виконавчого провадження, виконавець дійшов до висновку про те, що рішення суду №240/26416/23 було виконано боржником не в повному обсязі, а саме лише в частині нарахування, але не виплати, що суперечить приписам резолютивної частини судового рішення. З метою встановлення фактичного виконання рішення суду в повному обсязі державним виконавцем 04.12.2024 надіслано вимогу стягувачу щодо повідомлення про виконання чи невиконання рішення суду. Однак, станом на 06.01.2025 відомостей щодо виконання рішення не надходило, тому підстави для закінчення виконавчого провадження у державного виконавця відсутні.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та вчасно, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, у відзиві просив справу розглядати без їх представника.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанції.

Протоколом суду від 08.01.2025 продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 у справі № 240/26416/23, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 16.04.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної, додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, серед іншого, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 16.04.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

Житомирським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду у справі №240/26416/23 видано виконавчі листи.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.11.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76445945 та надано боржнику 10 робочих днів для виконання рішення суду. Крім того, в цій постанові зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 32000,00 грн.

04.11.2024 старшим державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору в сумі 32000,00 грн, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Вказані постанови були надіслані на адресу боржника та отримані останнім 13.11.2024.

18.11.2024 позивач направив відповідачу лист № 6/1371, в якому, посилаючись на те, що рішення суду було ним виконано 07.10.2024, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, просив постанову про стягнення виконавчого збору скасувати та закінчити виконавче провадження ВП №76445945.

В подальшому, не погоджуючись з бездіяльністю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження та прийнятою ним постановою про стягнення виконавчого збору, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Види заходів примусового виконання рішень визначені статтею 10 Закону № 1404-VІІІ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Як визначено у частині 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також частиною 9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від виконання як таких виконавчих дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, від 28.01.2021 у справі № 640/24233/19.

З огляду на викладене, разом з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Матеріалами справи підтверджується, що старшим державним виконавцем 04.11.2024 у межах ВП №76445945 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника суми виконавчого збору, а також окремо винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 32000,00 грн.

Слід зазначити, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не належить до переліку виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

При цьому, докази оскарження, зокрема, у судовому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2024 ВП №76445945 у суду відсутні, тобто таке рішення є чинним.

А тому, з огляду на викладене, постанова про стягнення виконавчого збору від 04.11.2024 ВП №76445945 прийнята у строк та в порядку, що встановлені статтями 13, 26 та 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо позовних вимог про бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) Ольги Химач щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №76445945 від 04.11.2024, суд враховує таке.

Як вже зазначалося судом, листом від 18.11.2024 № 6/1371 позивач повідомив відповідача, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/26416/23 було ним виконано 07.10.2024 до відкриття виконавчого провадження. До вказаного листа ІНФОРМАЦІЯ_2 було приєднано основну заявку-розрахунок № 9/2270 від 05.09.2024 та №9/2513 від 07.10.2024, розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення на вересень/жовтень 2024 року адресовані начальнику забезпечувального фінансового органу.

Суд зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.072024 у справі № 240/26416/23 було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 16.04.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

Тобто, суд визначив чіткий механізм захисту порушеного права позивача без надання відповідачу можливості вчиняти будь-які інші дії щодо виконання рішення, а саме: здійснити перерахунок грошового забезпечення та здійснити його виплату.

З огляду на наведене, нарахування суми грошового забезпечення без його виплати свідчить лише про те, що позивачем частково виконано рішення суду. При цьому та обставина, що забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати за рішеннями суду фінансується з державного бюджету, відповідно до бюджетної програми, може свідчити про поважність чи неповажність своєчасного невиконання рішення суду, проте не свідчить про його належне виконання у повному обсязі до відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що позивачем як боржником у виконавчому провадженні №76445945 надано державному виконавцю докази щодо часткового вчинення ним дій на виконання виконавчого листа дій шляхом нарахування стягувачу суми грошового забезпечення відповідно до довідки-розрахунку.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено виконання позивачем постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.072024 у справі № 240/26416/23 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, підстави для зобов`язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №76445945 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII відсутні.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

08.01.25