Справа № 160/29841/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Станом на 08.01.2025 року відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 (позивач) є донькою ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.10.1965р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 160/6923/22, позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме вирішено:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () щодо відмови у здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення від 05.08.2021 року № 22/6-4175у;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_2 з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення від 05.08.2021 року № 22/6-4175у, з урахуванням раніше виплачених сум;

в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набрало законної сили 12.07.2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року у справі № 160/11985/23, позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме ухвалено:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ) щодо обмеження призначеної пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром, який не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ) здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 року з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення від 05.08.2021 року № 22/6-4175у, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набрало законної сили 02.09.2023 року.

18.09.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила виплатити недоотриману пенсію померлого батька ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішення суду у справі №160/6923/22 в розмірі 28443,75 грн. та за рішення суду №160/11985/23 в розмірі 287483,34 грн. і 1880,58 грн. ОСОБА_1 .

Листом від 30.09.2024 №53336-40879/І-01/8-0400/24 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області розглянуло заяву позивача та повідомило, що питання щодо отримання заборгованості за рішеннями суду №160/6932/22 в розмірі 28443,75 грн., №160/11985/23 в розмірі 287483,34 грн. та доплату по справі №160/11985/23 в розмірі 1880,58 грн. заявник має право вирішити в судовому порядку. Відповідач наголосив на тому, що позивач має вступити як правонаступник померлого батька в судові справи, якими були вирішені питання щодо виплати його пенсії.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон №2262).

Статтею 8 Закону №2262 передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 10 Закону №2262 визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Статтею 61 Закону №2262 встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, сформульовано висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону №1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Враховуючи наведене, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно до Закону №2262 та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/6932/22, пенсійний орган провів перерахунок пенсії ОСОБА_2 , внаслідок чого сформувалася доплата в розмірі 28443,75 грн., №160/11985/23 в розмірі 287483,34 грн. та по справі №160/11985/23 в розмірі 1880,58 грн., що підтверджується листом відповідача від 30.09.2024 №53336-40879/І-01/8-0400/24 та не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04.07.2024.

При цьому, доказів одержання ОСОБА_2 нарахованої йому на виконання судових рішень доплати до пенсії в загальному розмірі 317807,67 грн. відповідачем суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 18.09.2024р., в якій остання просила виплатити їй нараховану та невиплачену пенсію померлого ОСОБА_2 у розмірі 28443,75 грн. (справа №160/6923/22), у розмірі 287483,34 грн. та 1880,58 грн. (справа №1460/11985/23).

При цьому, суд зазначає, що між датою смерті батька позивачки (пенсіонера) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та датою звернення позивача до пенсійного органу для отримання нарахованих, але не виплачених померлому ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) минуло менше ніж шість місяців.

З аналізу вищенаведених норм права та обставин справи встановлених судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві, як доньці померлого годувальника, нарахованої та не виплаченої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 317807,67 грн., є протиправними.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві, нарахованої та не виплаченої пенсії померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_2 у сумі 317807,67 грн., з урахуванням аналізу норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві, як доньці померлого годувальника, нарахованої та не виплаченої пенсії померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_2 у сумі 317807,67 грн., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у виплаті позивачеві такої суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_2 у розмірі 28443,75 грн. (справа №160/6923/22), у розмірі 287483,34 грн. та 1880,58 грн. (справа №1460/11985/23), (яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю) відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у проведенні такого перерахунку пенсії, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві, нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_2 у розмірі 28443,75 грн. (справа №160/6923/22), у розмірі 287483,34 грн. та 1880,58 грн. (справа №1460/11985/23) (яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю) відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем сплачено судовий збір в розмір 3178,08 грн., що підтверджується квитанцією №7 від 07.11.2024 року. Зазначений судовий збір зараховано на казначейський рахунок.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу - 1211.20 грн.

Згідно прохальної частини позову позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, за яку передбачено сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Позивачем було сплачено 3178,08 грн., відтак стягненню з відповідача підлягає сума 1211,20 грн., решта суми в розмірі 1966,88 грн. є надміру сплаченою та не підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) у виплаті недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 по справі № 160/6923/22 в сумі 28443,75 грн. та згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 по справі №160/11985/23 в сумі 287483,34 та 1880,58 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) недоодержану померлим батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію в сумі 28443,75 грн., нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 по справі № 160/6923/22 та в сумі 287483,34 та 1880,58 грн., нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 по справі №160/11985/23.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова