Справа № 120/14855/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 січня 2025 р. Справа № 120/14855/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 30.05.2024 року начальником 3-ї групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 на підставі того, що під час прикордонного контролю не було надано документи, які підтверджують підставу виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану відповідно до пп. 2.12.19 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995.

Разом із тим, позивач зауважує, що з підстав виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль ОСОБА_1 у встановленому законом порядку 27.03.2008 було знято з реєстрації місця проживання в Україні. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.10.1997 року Ленінським РВ УМВС у Вінницькій області, знищено. Більше того, після еміграції до Держави Ізраїль позивач набув громадянство Ізраїлю, отримав внутрішній паспорт Ізраїлю № 3 290 6921 5 від 27.02.2019, а також паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_3 від 20.02.2019, термін дії якого завершується 23.02.2029.

Ухвалою від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 02.12.2024 відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

20.12.2024 представником позивача до суду подано клопотання про долучення облікової картки позивача з ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якої позивача 24.02.2019 виключено з військового обліку з підстав припинення громадянства України.

Військова частина НОМЕР_1 правом надання відзиву не скористалася, хоча ухвалу від 11.11.2024 про відкриття провадження у справі одержала 19.11.2024.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Вінниці, Українська PCP.

Після здобуття Україною незалежності, отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.10.1997 Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області.

31.08.2008 позивач з метою виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, отримав у ВПР та МР УМВС України у Вінницькій області дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до держави Ізраїль у зв`язку з чим, отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 12.02.2007 з відміткою «Постійне проживання Ізраїль». Термін дії даного паспорту закінчився 12.02.2017.

У зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, позивач у встановленому законом порядку 27.03.2008 знятий з реєстрації місця проживання в Україні. У зв`язку з чим паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 31.10.1997 року Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, знищено в установленому Законом порядку, що підтверджується листом Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області № T-167/6/0501-24/0501.4/4785-24 від 29.07.2024.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009668666 від 13.08.2024, у позивача відсутнє зареєстроване місце проживання в Україні.

Крім того, згідно листа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області № Г-178/6/0501-24/0501.4/5142-24 від 08.08.2024, у зв`язку з оформленням виїзду на постійне проживання до держави Ізраїль, позивач 28.03.2008 знятий з військового обліку, що підтверджується наданою УДМС у Вінницькій області копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 № 84 від 28.03.2008, згідно пункту 9 даної довідки - підстава зняття з обліку - виїзд на постійне місце проживання в Ізраїль.

Після еміграції до держави Ізраїль, позивач звернувся до компетентних органів та прийняв громадянство Ізраїлю, у зв`язку з чим отримав внутрішній паспорт держави Ізраїль № 3 290 6921 5 (дата видачі поточного паспорту 27.02.2019, з терміном дії 24.02.2024) та паспортом громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_3 (дата видачі поточного 24.02.2019,) з терміном дії 23.02.2029.

14.05.2024 ОСОБА_1 , як громадянин Ізраїлю, перетнув кордон України з метою відвідування родичів, які проживають на території України.

30.05.2024 під час виїзду з території України до країни проживання, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач також пред`явив закордонний паспорт громадянина Ізраїлю, проте був затриманий працівниками відповідача.

30.05.2024 начальником 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тип (Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 , з підстав того, що на прикордонний контроль не надано документи, що підтверджують підставу виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану згідно з п. 2.1-2.19 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи його протиправним та таки, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне відзначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Приписами ст. 33 Конституції України, передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок виїзду іноземців з України регулюється Законами України від 22.09.2011 № 3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», від 05.11.2009 № 1710-VІ «Про прикордонний контроль».

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Так, згідно абз. 17 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України;

При цьому, 09.02.2011 набрала чинності Угода від 15.09.2010 за № 837, укладена між КМУ та Урядом Держави Ізраїль про відмову від візових вимог до осіб, які користуються паспортами громадянина або службовими паспортами України та Держави Ізраїлю.

Відповідно ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на виїзд з України мають право іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, ч. 2 ст. 22 зазначеного Закону, передбачено вичерпний перелік підстав, за яким виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: - йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; - його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання; - його виїзд суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України - до припинення обставин, що перешкоджають виїзду.

Отже, як судом встановлено, що ОСОБА_1 30.08.2008, з метою виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, отримав у ВПР та МР УМВС України у Вінницькій області дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до держави Ізраїль у зв`язку з чим, отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 12.02.2007, з відміткою «Постійне проживання Ізраїль».

Крім того, 27.03.2008 позивача знято з реєстрації місця проживання в Україні. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.10.1998 Ленінським РВ УМВС у Вінницькій області, знищено, що підтверджується листом УДМС України у Вінницькій області № Г-167/6/0501.4/4785-24 від 29.07.2024.

Після еміграції до Держави Ізраїль. ОСОБА_1 прийняв громадянство Ізраїлю, у зв`язку з чим отримав внутрішній паспорт № НОМЕР_5 , дата видачі 27.02.2019, з терміном дії до 24.02.2024 та паспортом громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_3 з терміном дії до 23.02.2029.

Із зазначеного слідує, що позивач в`їхав на територію Держави Україна, пред`явивши закордонний паспорт громадянина Держави Ізраїль, тобто, перетин кордону здійснено громадянином Ізраїлю.

Враховуючи встановлене, суд окремо звертає увагу, що ст. 1 Закону України «Про громадянство», розтлумачено наступні поняття:

громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України;

іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про громадянство», ви значені підстави для втрати громадянства України, якими є: - добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Разом з тим, ст. 20 Закону України «Про громадянство», визначено, що правосуб`єктність громадянина України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

При цьому згідно статей 24, 25 Закону України «Про громадянство», підготовка подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства є виключною компетенцією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, Міністерства закордонних справ України, посольств та консульських установ України.

На виконання вимог Закону України «Про громадянство», Указом Президента України від 27 березня 2001 № 215 затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Згідно пункту 87 Порядку, саме на територіальні органи Державної міграційної служби України, дипломатичні представництва чи консульські установи України покладено обов`язок підготувати та подати документи для припинення громадянства України внаслідок його втрати.

Пунктом 108. Порядку унормовано, що у разі виявлення підстави для втрати громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, дипломатичне представництво чи консульська установа України готує подання про втрату особою громадянства України надсилає разом з документами, передбаченими підпунктами "б" і "в" статті 87 цього Порядку, до Міністерства закордонних справ України.

Міністерство закордонних справ України розглядає подання про втрату громадянства України та подані разом з ним документи, надсилає зазначені подання та подані разом з ним документи до Міністерства внутрішніх справ України і Служби безпеки України для перевірки у межах їх компетенції наявності підстави для втрати громадянства України. Міністерство внутрішніх справ України та Служба безпеки України повідомляють про результати перевірки Міністерство закордонних справ України не пізніш як у двомісячний строк з дня одержання документів.

У разі підтвердження наявності підстави для втрати громадянства України Міністерство закордонних справ України затверджує подання про втрату громадянства України та надсилає його разом з поданими документами до Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Загальний строк розгляду Міністерством закордонних справ України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України заяв і подань з питань громадянства, рішення за якими приймає Президент України, не повинен перевищувати восьми місяців з дня їх надходження.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 9901/166/21, серед іншого зауважено, що оскільки позивач втратив громадянство внаслідок добровільного набуття громадянства іншої держави, факт припинення якого ним станом на дату розгляду справи судом не встановлено, припинення громадянства України свідчить про відсутність порушення статті 7 Європейської конвенції про громадянство та статті 8 Конвенції про скорочення без громадянства, які ратифіковані Верховною Радою України.

У Звіті Комітету експертів з питань громадянства для Ради Європи «Стосовно умов набуття та втрати громадянства» від 14 січня 2003 року (CJ-NA (2002) 1) Комітет, досліджуючи достатність стандартів набуття і втрати громадянства, звернув увагу на «автоматична втрата громадянства зазвичай стосується випадків добровільного набуття іншого громадянства».

Зважаючи на вищевикладене та орієнтуючись на згаданий правовий висновок Великої палати Верховного Суду, слід дійти висновку, що позивач, виїхавши на постійне місце проживання до Держави Ізраїль та добровільно отримавши громадянство Ізраїлю, автоматично втратив громадянство України де факто.

При цьому, сліз зауважити, що юридичне ж оформлення втрати позивачем громадянства України, внаслідок добровільного набуття громадянства Ізраїлю мали забезпечити відповідні державні органи.

Отже, виїзд позивача на постійне проживання до Ізраїлю та набуття громадянства цієї держави свідчить про втрату ним громадянства України. Водночас, належне документальне оформлення цього факту є обов`язком компетентних державних органів України.

Разом з тим, оцінюючи право позивача на виїзд з території Держави Україна станом на 30.05.2024, суд зазначає наступне.

Законом України «Про прикордонний контроль», унормовано правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», визначено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Згідно ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», визначено, що прикордонний контроль осіб паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Паспортні та інші документи осіб перевіряються в кабінах паспортного контролю, на смугах руху транспорту, у контрольних павільйонах, службових приміщеннях пунктів пропуску через державний кордон чи безпосередньо в транспортних засобах.

З метою виявлення потенційних загроз національній безпеці України, підвищення рівня авіаційної безпеки, завчасного виявлення осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду чи ухиляються від відбуття кримінальних покарань, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють обробку наданих перевізниками даних реєстрації пасажирів. За ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів перевізники несуть відповідальність, визначену законом.

Так, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», встановлено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: - наявності в нього дійсного паспортного документа; - відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; - наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; - підтвердження мети запланованого перебування; - наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку; - виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 8 вказаного Закону, передбачено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: - наявності в нього дійсного паспортного документа; - відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Так, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», визначено порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Враховуючи зазначене, належним буде, акцентувати увагу, що станом на 30.05.2024, позивач здійснював виїзд з території України на підставі дійсного паспорту громадянина Ізраїлю та при відсутності щодо нього рішення про заборону виїзду з України.

Разом з тим, відповідач приймаючи рішення від 30.05.2024 про відмову в перетині державного контролю ОСОБА_1 , як на підставу для відмови, визначив порушення, яке полягає у не наданні на прикордонний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану згідно п. 2.1 -2.19 «Правил перетинання державного контролю громадянами України , затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995».

Отже, Порядком № 57, визначено умови та порядок перетинання саме громадянами України державного кордону.

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив про наявність у позивача паспорт серії НОМЕР_2 , при цьому відповідно до відомостей УДМС України, вказаний документ знищено в установленому порядку. Однак, такі відомості не відповідають фактичним обставинам, оскільки позивач здійснював перетин державного кордону на підставі дійсного паспорту Ізраїлю за № НОМЕР_3 .

Разом із тим, при здійсненні перевірки відомостей, відповідач мав змогу встановити, що ОСОБА_1 починаючи з 24.02.2019 був виключений з військового обліку на підставі припинення громадянства України. За таких обставин щодо позивача станом на 30.05.2024, на момент здійснення спроби перетину державного кордону, не розповсюджувалися правила № 57, оскільки ОСОБА_1 є іноземцем та не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних на території України.

У зв`язку з чим, відповідач, приймаючи рішення від 30.05.2024 про відмову у перетині державного кордону, діяв протиправно, оскільки рішення не ґрунтується на фактичних обставинах та суперечить вимогам законодавства.

З огляду на наведене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30.05.2024 громадянину Держави Ізраїль, яке прийнято начальником 3 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання уповноважених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 не чинити перешкод ОСОБА_1 у перетині державного кордону України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Аналіз вищенаведеної норми дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України.

Разом із цим варто зазначити, що прийняття рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на перетин кордону України приймається працівниками прикордонного контролю в кожному конкретному випадку за наслідками вивчення наданих особою до перевірки документів з урахуванням чинних на момент прийняття такого рішення правил перетину кордону.

Суд зауважує, що оскаржуване рішення від 30.05.2024, вичерпало свою дію фактом його виконання, але позивач мав право на свій розсуд оскаржити його до суду.

При цьому, нові правовідносини стосовно виїзду позивача за межі України ще не виникли. Тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Окрім того суд вважає за належне зазначити, що дата винесення рішення обумовлена перебуванням головуючої судді у відпустці з 23.12.2024 по 05.01.2025.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 від 30.05.2024 про відмову у перетині державного кордону ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень, шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Рішення суду сформовано: 07.01.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна