Справа № 120/11961/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 січня 2025 р. Справа № 120/11961/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000,00 грн, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

З метою зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

25.09.2024 представник позивача подав заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою від 30.09.2024 суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив ОСОБА_1 цей строк. Цією ж ухвалою відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті позову відповідач вказав, що позивача не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з тим, що солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та з 29.11.2023 його було знято з усіх видів забезпечення.

Представник позивача подав відповідь на відзив у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема вказує, що жодних доказів факту самовільного позивачем залишення частини відповідачем суду не надано.

Водночас, самовільне залишення військової частини є адміністративним правопорушенням, передбаченим статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Належним доказом вчинення такого правопорушення є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, складена уповноваженою особою (органом управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України).

Навпаки, вказує представник, що згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 №1655 від 15.12.2023 року за результатами службового розслідування факт самовільного залишення військової частини не підтвердився. Зокрема, в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог частини 11 статті 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, виражена в несвоєчасній доповіді про свої дії (абз.1 тр.2 Наказу №1655).

Відповідно до пунктів 4-5 Наказу №1655, начальника стройової частини відділення персоналу ВЧ № НОМЕР_2 зобов`язано виключити з наказів від 29.11.2023 №335, від 01.12.2023 №337 записи про самовільне залишення частини солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 6-7 Наказу №1655, начальника стройової частини відділення персоналу ВЧ НОМЕР_1 зобов`язано додати до наказів від 29.11.2023 №335, від 01.12.2023 №337 записи про вибуття з району бойових дій до пункту постійної дислокації солдата ОСОБА_1 .

Пунктом 2 Наказу №1655 за результатами службового розслідування солдату ОСОБА_1 оголошено сувору догану та відповідно до пункту 3 цього наказу його позбавлено 80% премії. Інших стягнень за результатами службового розслідування на позивача не покладалось.

З приводу того, що на позивача накладено стягнення, то представник позивача звертає увагу, що це не може бути підставою для не виплати додаткової винагороди, оскільки підставою для цього є лише вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення, пов`язаного із проходженням військової служби, а не за будь-яке інше правопорушення.

В своїх доводах представник покликається на постанову Верховного Суду у справі №640/13029/22.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7, 19).

В періоди з 24.08.2022 по 23.11.2022, з 26.11.2022 по 29.12.2022, з 08.01.2023 по 04.07.2023, з 29.10.2023 по 29.11.2023 року позивач у складі військової частини НОМЕР_1 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини від 23.03.2024 № 940/20981 (а.с. 8).

За періоди з 24.08.2022 по 23.11.2022, з 26.11.2022 по 29.12.2022, з 08.01.2023 по 04.07.2023 ОСОБА_1 отримав додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

За період з 29.10.2023 по 29.11.2023 року позивачу додаткову винагороду не виплачено.

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом від 20.08.2024 щодо причин невиплати (ненарахування ) додаткової винагороди та відомостей про суми, виплачені ОСОБА_1 в період з 29.10.2023 по 29.11.2023.

У відповідь на запит відповідач листом №940/35462 повідомив, що заборгованості перед позивачем по виплаті додаткової винагороди у військової частини НОМЕР_1 не має, долучивши копії наказів, довідку про нараховане та утримане грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що ненарахування та невиплата йому додаткової винагороди за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 є протиправною, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст. 1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч. 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.ч. 1-4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року та № 573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, № 58/2023 від 06.02.2023 року строк дії воєнного стану продовжувався та діє дотепер.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168) (у редакції чинній на дату прийняття), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановами Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 793 19.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до Постанови № 168 від 28.02.2022 року внесені відповідні зміни та доповнення.

Згідно з п. 1 Постанови № 168 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року № 1146, яка застосовується з 01.09.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п. 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Суд зазначає, що в межах даної справи спірним питанням є невиплата позивачу грошового забезпечення за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 додаткової винагороди до 100 000 грн.

Так, відповідно до статті 9 Закону № 2011-ХІІ, постанови № 704, Мінооборони видало наказ від 07 червня 2018 року № 260, яким затвердило Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до розділу XXXIV Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку № 260, чинного на дату спірних правовідносин, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом), - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у спірний період з 29.10.2023 по 29.11.2023 позивач у складі військової частини НОМЕР_1 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Зокрема, відповідно до довідки військової частини від 23.03.2024 № 940/20981, вона видана на підставі наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 29.10.2023, наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 №335 від 29.11.2023, зі змінами та доповненнями внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 15.12.2023 (а.с. 8). Дана довідка не є спірною та визнається військовою частиною.

Відповідно до наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 29.10.2023 вважати таким, що прибув до району ведення бойових дій для забезпечення належної організації відбиття збройної агресії російської федерації і приступив до виконання службових обов`язків з пункту постійної дислокації солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 у розпорядженні командира військової частини (а.с. 13).

Відповідно до наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 №335 від 29.11.2023 вважати такими, що вибули з району ведення бойових дій, п. 11.4. самовільно залишили військову частину 29.11.2023 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову указує, що позивача не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з тим, що солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та з 29.11.2023 його було знято з усіх видів забезпечення.

Оцінюючи доводи відповідача, суд зазначає, що згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 №1655 від 15.12.2023 року за результатами службового розслідування факт самовільного залишення військової частини не підтвердився.

Суд зазначає, що довідка про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України від 23.03.2024 № 940/20981, видана і на підставі наказу зі змінами та доповненнями внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 15.12.2023.

Відповідно до наказу №1655 від 15.12.2023, в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог частини 11 статті 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, виражена в несвоєчасній доповіді про свої дії (абз.1 тр.2 Наказу №1655) (а.с. 14-16).

Відповідно до пунктів 4-5 Наказу №1655, начальника стройової частини відділення персоналу ВЧ № НОМЕР_2 зобов`язано виключити з наказів від 29.11.2023 №335, від 01.12.2023 №337 записи про самовільне залишення частини солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 6-7 Наказу №1655, начальника стройової частини відділення персоналу ВЧ НОМЕР_1 зобов`язано додати до наказів від 29.11.2023 №335, від 01.12.2023 №337 записи про вибуття з району бойових дій до пункту постійної дислокації солдата ОСОБА_1 .

Пунктами 2, 3 Наказу №1655 за результатами службового розслідування солдату ОСОБА_1 оголошено сувору догану та позбавлено 80% премії за листопад 2023.

Відповідно до п. 7 внести зміни до наказу від 01.12.2023 №337, а саме додати запис прибуття солдата ОСОБА_1 до пункту постійної дислокації з району бойових дій (а.с. 16).

Відтак, доказів факту самовільного залишення позивачем частини відповідачем суду не надано, на чому наполягає представник позивача, а суд з цим погоджується.

Щодо наявності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за умови того, що до останнього за результатами службового розслідування застосоване стягнення у виді сурової догани, то суд зазначає таке.

Так, відповідно до п. 15 Розділу XXXIV Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини.

Матеріалами справи не підтверджується самовільне залишення позивачем військової частини, як відсутні докази прийнятого судом рішення про притягнення його до відповідальності.

На підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що позивач має право на виплату йому додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або заходах за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 у розмірі до 100тис. грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Відтак, слід зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди.

При цьому, суд відхиляє покликання представника позивача на позицію Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2024 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Вирішуючи питання щодо судового збору у справі, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від його сплати, а тому, керуючись положенням статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 29.10.2023 по 29.11.2023 в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 9код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна