Справа № 600/3778/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/3778/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Леонтьєв Олег Валентинович до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиконання постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 оформленої Довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 непридатним до служби у Десантно-штурмових військах;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виконати постанову військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 оформлену довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 непридатним до служби у Десантно-штурмових військах.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що військову службу за мобілізацією проходить у складі військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 окрема десантно-штурмова Буковинська бригада) Десантно-штурмових військ. При цьому, посилаючись на постанову, оформлену Довідкою №255 від 06.08.2024, вказував, що він непридатний до служби у Десантно-штурмових військах. Проте командиром військової частини НОМЕР_2 зазначена постанова ВЛК не виконана. Зазначав, що перебування непридатного за своїм станом здоров`я до військової служби у Десантно-штурмових військах становить загрозу невиконання бойового завдання підрозділом, у якому він проходить службу, а також створює небезпеку життю, здоров`ю побратимам, які несуть з ним службу.

Ухвалою суду від 28.08.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що процедура переведення (переміщення) військовослужбовця до іншого місця проходження служби у тому числі за станом здоров`я вимагає дотримання певної нормативно-правової процедури. Відповідач наголошував на тому, що позивач повинен був подати рапорт до свого безпосереднього начальника з проханням переміщення його до іншого місця служби, тобто до підрозділів (частин) забезпечення, військових навчальних закладів, навчальних центрів, рот охорони територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки при цьому долучити до рапорту висновок (постанову) військово-лікарської комісії та рекомендаційний лист (відношення) із відповідної військової частини куди бажає перемістить для подальшого проходження служби за станом здоров`я військовослужбовець, однак вказано позивачем не дотримано.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2024 №2476 рядовий ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №255 від 06.08.2024 солдат мобілізований ОСОБА_1 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 05.2024. Проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК № 2 військової частини НОМЕР_5 "06" серпня 2024 року.

Діагноз (включаючи код згідно чинного НК 025) та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): (L40.0) Поширений псоріаз, стаціонарна стадія. (М54.4) Хронічна дискогенна дорсалгія з незначним порушенням функції, фаза ремісії. (M42.ll) Остеохондроз поперекового відділу хребта, грижа L5-S1 міжхребцевого диску, стеноз хребетного каналу та форамінальний стеноз на рівні сегментів L3-L4, L4-L5, деформуючий спондильоз, спондилоартроз, випрямлення поперекового лордозу, без порушення функцій. (Н90.3) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, стійке зниження слуху у розрахунку середньоарифметичного значення порогів слуху на частотах 0,5, 1, 2 та 4 кГц за даними порогової тональної аудіометрії на праве вухо 41,25 дБ, на ліве вухо 60 дБ. (К08.0) Часткова вторинна адентія обох щелеп, втрата жувальної ефективності більше 60% за Агаповим.

Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.

На підставі ст. 57Б, 23В, 64В, 49А графи II Розкладу хвороб графи З ТДВ Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Непридатний до служби у Десантно-штурмових військах.

Вважаючи невиконання військовою частиною НОМЕР_2 постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 оформленої Довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання його непридатним до служби у Десантно-штурмових протиправною бездіяльністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч.13 ст.2 Закону №2232-XII громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402.

Отже, саме до повноважень ВЛК належить визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та у зв`язку з цим визначення, які види служби й роботи протипоказані, а які дозволені цій особі та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

Судом встановлено, що 06.08.2024 гарнізонною ВЛК №2 військової частини НОМЕР_3 проведено медичний огляд ОСОБА_1 . За результатами проведеного медичного огляду складено довідку від 06.08.2024 №255, в якій визначено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Непридатний до служби у Десантно-штурмових військах.

У спірному випадку предметом оскарження є бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиконання постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 оформленої Довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 непридатним до служби у Десантно-штурмових військах.

Відповідно до ч.13 ст.6 Закону №2232-XII військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення).

Пунктом 2 Положення встановлено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.

Пунктом 113 Положення передбачено, що переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено у Статуті внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Статтею 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Так, ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, зокрема обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Суд, зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Слід зазначити, що питання про переведення військовослужбовців в іншу частину здійснюється на підставі Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Наказ Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (далі Інструкція №170).

Пунктом 1.3 Інструкції № 170 визначено, що громадяни України, які виконують військовий обов`язок під час проходження військової служби, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Відповідно до п. 4.15 Інструкції №170 переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені військові звання старший лейтенант або молодший сержант (старшина 2 статті)) провадиться на особисте прохання відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 82 Положення за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.

Варто зазначити, що детальний механізм переміщення військовослужбовців ЗСУ врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України № 1291 від 12.11.2024, проте така судом не застосовується, оскільки прийнята після виникнення спірних правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі.

Отже, з системного аналізу наведених вище норм вбачається, що військовослужбовець, який за станом здоров`я не має можливості проходити службу в тій чи іншій військовій частині, звертається за підпорядкуванням, до командування з рапортом про переміщення його за станом здоров`я до іншого місця служби, до якого зобов`язаний надати постанову (висновок) військово-лікарської та лікарсько-консультативної комісії, та інші документи, що підтверджують певні обставини.

Таким чином, законодавством регламентовано чітку процедуру переміщення військовослужбовця, який за станом здоров`я не може проходити військову службу у певній військовій частині до іншої військової частини, служба в якій відповідає стану його здоров`я.

Разом з тим судом встановлено, що позивач з рапортом про переведення його з Десантно-штурмових військ до місця служби стан здоров`я, де дозволяє проходити військову службу, згідно довідки №255 від 06.08.2024, не звертався, доказів протилежного до суду не надано та матеріали справи не містять.

З огляду на зміст положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що не виконання постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 , оформленої довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 непридатним до служби у Десантно-штурмових військах мало б місце у випадку звернення позивача до відповідача з рапортом про переміщення його за станом здоров`я до іншої військової частини та не розгляду такого відповідачем або у випадку відмови у задоволенні вказаного рапорту.

Однак, у даному випадку, відсутність рапорту позивача про його переведення з Десантно-штурмових військ до іншої військової часини, не може свідчити про бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 , оформленої Довідкою №255 від 06.08.2024, про визнання військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 непридатним до служби у Десантно-штурмових військах.

З наведеного слідує, що за умови того, що позивачем рапорт про переміщення за станом здоров`я до іншої військової частини, іншого місця несення служби, безпосередньо відповідачеві не подавався/не направлявся (зворотніх доказів матеріали справи не містять), то право позивача у даних правовідносинах ще не є порушеним, а відповідно не підлягає судовому захисту у відповідності до приписів ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Суд звертає увагу на те, що проходження позивачем медичного огляду по стану здоров`ю та складена за результатами такого огляду довідка №255 від 06.08.2024 не може бути та не є автоматичною підставою для прийняття військовою частиною рішення про переведення військовослужбовця за станом здоров`я до іншої військової частини.

Таким чином, аналіз встановлених вище судом обставин та приписів наведеного чинного законодавства у їх сукупності дає підстави для висновку, що позивач передчасно дійшов висновку про бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиконання постанови військово-лікарської комісії №2 військової частини НОМЕР_3 оформленої Довідкою №255 від 06.08.2024 про визнання його непридатним до служби у Десантно-штурмових військах.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій та недопущення оскаржуваної у даній справі бездіяльності, а позивач не довів тих обставин, які зумовлюють захист його прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя В.О. Григораш