Справа № 520/29952/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 січня 2025 року № 520/29952/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виплату разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7 і Розлізлу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 року було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

У встановлений судом строк, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подав до суду відзив в якому проти позову заперечував з підстав викладених у ньому.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мас право на державне пенсійне забезпечення.

Так, за спеціальністю «лікар-дерматолог» позивач працює починаючи з 1986 року.

З 1993 року по теперішній час позивач працює у Харківському обласному клінічному шкірно-венерологічному диспансері «лікарем-дерматологом». Згідно наказу УОЗ № 378 від 11.06.2003 Харківський обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер було перереєстровано у Комунальний заклад охорони здоров`я обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер №І. Згідно рішення Харківської обласної ради № 724-VІІ від 07.06.2018 Комунальний заклад охорони здоров`я обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер № I було перетворено у Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер № І».

13.11.2023, у зв`язку із досягненням визначеного ЗУ «Про пенсійне забезпечення» віку, необхідного для призначення «пенсії за віком» позивач звернулася до Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова із заявою про призначення їй зазначеного виду пенсійного забезпечення, у порядку і розмірах визначених ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатом розгляду якої, Рішенням уповноваженого органу з 13.11.2023 позивачу було призначено державну «пенсію за віком», у порядку призначення «нового виду пенсійного забезпечення», так як до цього ніякого виду «пенсії» остання не отримувала (пенсійна справа № 42).

13.05.2024, у зв`язку із наявністю, передбачених пунктом 7-1 Розділу XV (Прикінцевих положень» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстав для отримання «разової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення», позивач звернулася із відповідною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (вx. № 16219/Д-2000-24), результатом за розгляду якої, листом вих. № 17174-16219/Д-03/8-200024 від 06.06.2024 останнім було відмовлено позивачу у виплаті разової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій.

Такі дії відповідача, позивач вважає протиправними в наслідок чого звернулась до суду.

У поданому відзиві, відповідач проти позову заперечує, вказує про те, що позивач перебуває на обліку та отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. N1058-IV (далі Закон). За матеріалами пенсійної справи значиться працюючим пенсіонером. Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058- IV (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VI від 03.10.2017 р.) (далі-Закон) передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності па посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України» Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день ї призначення.

Відповідач вказує, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , з 25.02.1993р. по теперішній час Позивач працює на посаді лікаря дерматовенеролога- дитячого в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний клінічний шкірно-венерологічному диспансері N1». За даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку за 2023 рік, наявна інформація про нарахування заробітної плати по 31.05.2023р.. Оскільки з 01.06.2023р. Позивачці було призупинено дію трудових договорів без збереження заробітної плати на час воєнного стану, згідно наказу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний клінічний шкірно-венерологічному диспансері N1» від 16.05.2023р. 7-К, внаслідок чого ОСОБА_2 на день досягнення пенсійного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж»» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій згідно п.7.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058- IV відсутнє.

За наведених обставин відповідач вважає, що діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а отже своїми діями права та законні інтереси Позивача не порушив..

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних віл них обставин, також у старості та B інших випадках, передбачених законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, механізми, функціонування системи загальнообов`язкового засади державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до положень статті 1 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсією являється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого вказаним Законом пенсійного віку чи визнання ї інвалідом, або отримують члени ї сім`ї у випадках, визначених цим Законом, а пенсіонером являться особа, яка відповідно до зазначеного Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцевих положень» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання разової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення мають особи, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до n. «е»-«ж» стaтті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають страховий стаж (для чоловіків-35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Системний аналіз зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання відповідної грошової допомоги с окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який може реалізовуватись при призначенні «пенсії за віком». Такий висновок, зокрема міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого Кабінету Міністрів постановою України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі Порядок № 1191), визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з жовтня 2011 року призначається «пенсія за віком» відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У свою чергу, пунктом «е» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначене право працівників освіти, охорони здоров та соціального забезпечення на отримання пенсії за вислугу років, по досягненню ними 55 років і за наявності спеціального стажу роботи віл 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України або до досягнення такими працівниками 55 річного віку за наявності визначеної законодавством вислуги років на відповідних посадах.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком, відповідно, до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Така правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у cпpaвi N462/5636/16-a, від 19.03.2019 у справі N466/5637/17, від 09.07.2020 y cпpаві N235/7688/16-a та від 15.06.2022 y cпpaві №200/854/19-a.

При цьому Верховним судом у постанові від 02.03.2020 y справі №175/4084/16-а (2-a/175/86/16) викладено правову позицію, відповідно до якої отримання зазначеної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію. Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій в першу чергу пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, та наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії, Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постановах від 22 лютого 2018 року (справа № 310/3774/17) та від 27 листопада 2018 року (справа № 328/1619/17).

Пунктом 2 Порядку № 1191 визначено, що до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).

Згідно Розділу 2 Переліку № 909 до таких посад відносяться посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах. У свою чергу, пунктом 2 примітки до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю закладах, установах передбачених цим переліком, дає на посадах, право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів установ, з чого вбачається, що право на пенсію за вислугу років, а відтак і право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій мають працівники охорони здоров`я, зокрема, лікарі та середній медичний персонал, які працювали, зокрема, у лікарнях закладах, незалежно віл форми власності або відомчої належності закладів і установ.

З листа ГУ ПФУ в Харківській області вих. № 17174-16219/Д-03/8-2000/24 від 06.06.2024 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті разової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій стало те, що Наказом директора КНП ХОР «ОКШВД № 1» № 7-к від 16.05.2023 з ОСОБА_1 було «призупинено дію трудового договору без збереження заробітної плати з 01.06.2023 до закінчення воєнного стану» (п.1 наказу № 7-к), внаслідок чого, як на думку відповідача, «станом на день досягнення пенсійного віку а саме 09.11.2023р. позивач не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яки дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»».

З цього приводу суд погоджується з доводами позивача, відносно того, що відповідачем було залишено поза увагою те, що у пункті 2 наказу КНІ ХОР «ОКШВД № І» № 7-к від 16.05.2023 «Про призупинення дії трудового договору» міститься положення, відповідно до якого «призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин», а також те, що сам наказ було видано у зв`язку із пошкодженням, через військову агресію російської федерації проти України будівлі КНП ХОР «ОКШВД № І», та пов`язаною із цим «неможливістю здійснення діяльності, пов`язаної із наданням лікувальних послуг населенню», внаслідок чого, пунктом 4 наказу передбачене окреме зазначення про те, що «відшкодування заробітної плати, гарантійних компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладено на російську федерацію яка здійснює збройну агресію проти України».

Частинами 2 та 3 статті 1 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав громадянина передбачених статтями свобод 43, 44 людини Конституції України, також не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", «Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин врегульованих зазначеним Законом.

Частиною статті 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" також визначено, що призупиненням дії трудового договору являється тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. При цьому, в частині 1 статті 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" акцентовано увагу на тому, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Зазначене свідчить, що доводи відповідача, яким він мотивував свою відмову у виплаті разової грошової допомоги позивачу є протиправним та такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно положень статті 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, с трудова книжка.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, на навчання, також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 окремо визначено, що за відсутності трудової книжки а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки і з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Факт досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого статтею 26 ЗУ «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» та наявність у останньої необхідного страхового стажу, а також неотримання до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії, підтверджуються матеріалами справи та не спростовується відповідачем., та як наслідок свідчить що позивач мас необхідний і спеціальний страховий стаж роботи на посаді, передбаченій пунктом «е» - «ж» статті 55 3У «Про пенсійне забезпечення», а тому має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення, у відповідності до пункту 7 Розділу XV «Прикінцевих положень» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виплату разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7 і Розлізлу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.