Справа № 380/22513/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

07 січня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2024 №10311 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батько, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

31.12.2024 за вх.№ 96088 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. Вказує, що факт реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову полягає у тому, що враховуючи те, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі, він може бути у будь-який час направлений (переведений) для проходження військової служби до іншої військової частини, що зумовлюватиме кожного разу висунення додаткових позовних вимог про скасування наказів про зарахування позивача до списків особового складу, залучення інших суб`єктів як співвідповідачів, кожного разу у зв`язку з цим будуть встановлюватись додаткові строки для надання відзиву та інших заяв по суті спору; виконання рішення суду може бути істотно ускладненим або виявитися неможливим у разі необізнаності сторони позивача та суду протягом судового розгляду із місцем проходження військової служби позивачем, наявністю наказів про переведення, зарахування позивача до списків особового складу інших військових частин, а також після ухвалення судового рішення про задоволення позову до набрання ним законної сили переведення позивача до іншої військової частини матиме наслідком унеможливлення виконання такого рішення суду, оскільки будуть відсутні підстави для його виконання іншою військовою частиною, оскільки це потребуватиме заявлення іншого позову, а також на підставі такого судового рішення за вказаних умов, неможливо буде скасувати наказ про зарахування позивача до особового складу іншої військової частини без пред`явлення позову до цієї військової частини. Вважає, що належним та співмірним засобом забезпечення позову є заборона відповідачу - ВЧ НОМЕР_1 , вчиняти дії щодо переведення позивача, ОСОБА_1 до іншої військової частини до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі. Крім цього, у зв`язку із спливом строків базової військової підготовки мобілізованими військовослужбовцями до ВЧ НОМЕР_1 неодноразово прибувають представники від інших військових частин для добору до них особового складу, відтак є значні ризики того, що ОСОБА_1 , можуть перевести до іншої військової частини. Запобігти цьому у інший спосіб, аніж шляхом забезпечення даного позову неможливо, оскільки переведення військовослужбовця, який пройшов базову загальновійськову підготовку, до іншої військової частини відбувається без згоди військовослужбовця, а такий військовослужбовець дізнається про своє переведення вже після видачі відповідного наказу, тобто він інформується по факту про те, що вже переведений до іншої військової частини і зобов`язаний відбути до неї для проходження служби.

Просить вжити заходи забезпечення позову у справі № 380/22513/24 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, шляхом заборони відповідачу ВЧ НОМЕР_1 , вчиняти дії щодо переведення позивача, ОСОБА_1 , до іншої військової частини до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову можуть бути такі обставини:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому, тягар доказування при розгляді заяви про забезпечення позову покладається виключно на заявника.

Разом з тим, із поданої заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається, а заявником не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Частинами 1, 3 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованих обставин, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення та привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є лише його суб`єктивними судженнями, припущеннями. В той же час судове рішення, яким є і ухвала про вжиття заходів забезпечення позову, не може ґрунтуватись на припущеннях.

У свою чергу, судом не встановлено, а заявником не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі.

При цьому, суд зазначає, що мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника щодо можливого його переміщення до іншого місця служби або іншої військової частини. Однак, таких доказів матеріали заяви не містять.

Інших обставин існування небезпеки порушення прав позивача, обґрунтованих відповідними доказами, представником позивача не зазначено та судом не встановлено.

Крім того, заявлений спосіб забезпечення позову спрямований на заборону приймати чи зупиняти накази або розпорядження стосовно військовослужбовця в умовах воєнного стану, як щодо переміщення до іншого місця служби, так і виконання завдань в іншому підрозділі, що в силу положень пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається.

Згідно з пунктом 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

З огляду на вище викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється в перший робочий день, а саме 07.01.2025.

Керуючись ст.ст.150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна