Справа № 160/7877/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/7877/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 в адміністративній справі №160/7877/24, за позовом ОСОБА_1 до Начальника Державної установи "Криворізька установа виконання покарань №3" Караваєва Олександра Григоровича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Начальника Державної установи "Криворізька установа виконання покарань №3" Караваєва Олександра Григоровича, в якій позивач просив суд:

- визнати винесення адміністрацією УВП (№3) адміністративних покарань стосовно позивача, як незаконні з порушенням норм матеріального та процесуального права і скасувати їх за реабілітуючими обставинами;

- заборонити надалі чинити подібні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 в адміністративній справі №160/7877/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що позивач відбуває покарання у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» відповідно до вироку Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14.05.2012р., у вигляді довічного позбавлення волі.

Позивач вважає, що його жодного разу не було ознайомлено з Правилами внутрішнього розпорядку та нормами Кримінільно-виконавчого кодексу України, про що свідчить відсутність відомостей в особистій справі.

29.09.2009 позивача покарано згідно постанови №185 про поміщення особи, узятої під варту, у карцер з 29.09.2009 року.

08.02.2017 року постановою накладено дисциплінарне стягнення з 08.02.2017 року.

18.01.2019 року постановою №6 та 29.09.2021 року постановою №22 накладено дисциплінарне стягнення.

Позивач вважає покарання такими, що винесені незаконно, з грубим порушенням норм КВК України, конституційних прав і прав людини, та мають бути скасовані судом за реабілітуючими обставинами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Особи, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають обов`язки і користуються правами людини та громадянина, за винятком обмежень, визначених законодавством для цієї категорії засуджених, а також установлених вироком суду.

На засуджених до довічного позбавлення волі у повному обсязі поширюються основні права й обов`язки засуджених до позбавлення волі, визначені Кримінально-виконавчим кодексом України, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 (далі Правила №2823/5).

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №2713 визначено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Положення про територіальні органи управління затверджуються Міністерством юстиції України (ч.3 ст.9).

У свою чергу установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону №2713-IV визначено права та обов`язки посадових і службових осіб органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів.

Так, відповідно до частини першої статті 18 Закону №2713-IV, посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані, серед іншого:

- забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом (п. 6);

- припиняти адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений законодавством порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань (п.9);

- запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; приймати і реєструвати заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення і події, своєчасно приймати щодо них рішення (п. 10).

Водночас, відповідно до частини другої статті 18 Закону №2713-IV, посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право, серед іншого:

- складати протоколи про адміністративні правопорушення, здійснювати адміністративне затримання і застосовувати інші заходи, передбачені законодавством про адміністративні правопорушення (п. 9).

Заходи стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі та порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі врегульовують статті 132, 134 КВК України. Догана є одним з передбачених статтею 132 Кодексу видів стягнень.

Частиною тринадцятою статті 134 КВК України визначено, що засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.

Так, частиною першою статті 135 КВК України визначено, що правом застосовувати заходи заохочення і стягнення, передбачені статтями 130 і 132 цього Кодексу, користуються начальник колонії або особа, яка виконує його обов`язки, а також його прямі начальники. Заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника колонії, начальник відділення соціально-психологічної служби колонії в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до статей 102, 107 та 151 КВК України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджено «Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань».

Пунктом 3 розділу II Правил 2823/5 «правовий статус засуджених. Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань», передбачено, що, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Пунктом 1 розділу XXI Порядку №2823/5 «заходи заохочення і стягнення, що застосовуються до засуджених, порядок їх застосування», передбачено можливість засудженого оскаржити накладене на нього стягнення до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим - більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення у разі, якщо посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею за відсутності порушення з боку засудженого.

При накладенні стягнення на засудженого адміністрація установи виконання покарань надає йому змогу повідомити про це близьких родичів, осіб, які надають правничу допомогу.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи, що за порушення режиму відбування покарання стосовно ОСОБА_1 проведені службові розслідування та отримано пояснення останнього щодо визнання провини.

Про місце, час проведення дисциплінарної комісії, зі своїми правами згідно пункту 5 статті 135 КВК України, ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його підписом.

«…Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії.

Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право:

отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;

бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;

надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;

подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри

відповідальності…».

За наслідками перевірок, на засіданні дисциплінарної комісії прийнято рішення про застосування стягнень до ОСОБА_1 у зв`язку з чим, начальником установи винесено постанови про накладення дисциплінарних заходів з якими позивача ознайомлено що підтверджується його підписом.

Згідно пункту 13 статті 134 КВК України позивач мав право оскаржити накладене на нього стягнення, проте матеріали справи не містять доказів оскарження винесених Постанов начальником державної установ про застосування заходів стягнення до Позивача.

Відповідно до пункту 14 статті 134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

На підставі довідки про заохочення та стягнення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10.04.2024 згідно п.14 ст.134 КВК України протягом шести місяців після останнього стягнення до дисциплінарної відповідальності не притягався та визнається таким, що стягнень не має.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_1 були зняті відповідно до пункту 14 статті 134 КВК України та не тягнуть за собою подальших негативних правових наслідків для позивача і не погіршують його становище.

Стосовно посилання позивача, що його жодного разу не було ознайомлено з Правилами внутрішнього розпорядку та нормами Кримінально-виконавчого кодексу України, про що свідчить відсутність відомостей в особистій справі, колегія суддів зазначає.

Саме позивачем до матеріалів позовної заяви надані копії наступних документів: розписка від 08.01.2012 року, лист ознайомлення від 24.03.2023, перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено від 28.03.2023, розписка від 10.02.2024 щодо ознайомлення з вимогами Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Зазначені документи засвідчені написом «ознайомлений/ознакомлен», підписом та прізвищем з ініціалами позивача.

Позивачем не наведено аргументів та доказів несправжності підпису та неналежності такого йому.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у суду відсутні підстави для сумнівів щодо належності підпису на вказаних документах позивачу та несправжності ознак ознайомлення зі зазначеними документами; клопотань про призначення будь-яких експертиз по справі сторони не заявляли, та матеріали справи не містять.

Згідно частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 в адміністративній справі №160/7877/24, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 в адміністративній справі №160/7877/24, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак