Справа № 577/6680/24
Суддя: Буток Т. А.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/6680/24
Провадження № 2-а/577/10/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т. А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, просить скасувати постанову серії АП № 2987 від 08.11.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження в справі закрити. Вимоги обгрунтовує тим, що 08.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесено постанову АП № 2987, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. Ознайомившись з постановою вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно постанови його визнано винним в тому, що він 19.04.2024 року не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи оповіщеним 18.04.2024 року про необхідність прибуття відповідно до отриманої повістки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період. Вказану постанову отримав поштою 11.12.2024 року. Так, в квітні 2024 року він дійсно отримував повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 19.04.2024 року. Однак з`явитись на вказану дату не зміг через сімейні обставини - має дитину з інвалідністю. Про причини неявки повідомив по телефону черговому РТЦК. Притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП неможливе взагалі, адже закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії, що відповідно п.1 ч.1 ст. 24 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, вказаною постановою накладено адміністративне стягнення поза межами строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача Суслін Є.В. позовні вимоги підтримав та просить задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 278, 280 КпАП України, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. При розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені положення закону вказують на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, посадова особа зобов`язана не лише з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, положеннями КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови серії АП № 2987 від 08.11.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи оповіщеним про необхідність прибуття під час мобілізації до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до отриманої 18.04.2024 року повістки, на 09 год. 00 хв. 19.04.2024 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абзацу другого частини першої та вимоги частини третьої ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та накладено стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 01.06.2001 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Таврічанка Каховського району Херсонської області.

Відповідно копії паспорта громадянина України № НОМЕР_2 виданого 25.01.2022 року ораном 5917, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Конотоп Сумської області.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Відповідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісії серії 12ААВ № 659131 вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є інвалідом третьої групи з дитинства.

Згідно копії індивідуальної програми реабілітації інваліда № 202 вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , інвалід третьої групи з дитинства, потребує реабілітаційних заходів.

Ч. 1 ст. 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Позивач ОСОБА_2 скористався своїм правом звернення до суду.

Ст. 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Згідно ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності ззаконом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Порушення прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності та порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеномузаконом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Статтею 210-1 КУпАП визначено, що:

- ч. 1 статті - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- ч. 2 статті - повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- ч. 3 статті - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 210-1 КУпАП (в редакції, чинній на час вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення) було визначено, що:

- ч. 1 статті - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- ч. 2 статті - повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Згідно вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Оскаржувана постанова за справою про адміністративне правопорушення АП № 2987 від 08.11.2024 року містить чіткі відомості про конкретний час вчинення ОСОБА_2 діяння, передбаченого диспозицією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно яких останній був зобов`язаний з`явитися 19.04.2024 року за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, судом достовірно встановлено, що у визначений повісткою час ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився.

Таким чином, датою вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію ОСОБА_2 є 20 квітня 2024 року.

Як слідує з правових висновків, викладених в п.17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

В той же час, оскільки оскаржувана постанова містить дату вчинення позивачем правопорушення, тому воно не носить характеру триваючого правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

19.05.2024 року набрав чинності Закон України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП, щодо відповідальності за порушення привал військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» яким ст. 210-1 КУпАП було доповнено ч. 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами, правил військового обліку в особливий період. Отже, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст.210-1 КУпАП не існувало.

Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" набрала чинності лише 19.05.2024 року.

Тому норма ч.3 ст.210-1 КУпАП не могла бути застосована до позивача, оскільки як вже було встановлено судом датою вчинення правопорушення в даному випадку є 20.04.2024 року, тобто діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 15.04.2023 року.

При цьому, суд звертає увагу, на те, що і положення ч. 7 ст. 38 КУпАП, згідно яких адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, набули чинності 19.05.2024 року на підставі Закону України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП, щодо відповідальності за порушення привал військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не можуть бути застосовані до вчиненого ОСОБА_2 порушення.

Станом на день вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення строки накладення стягнення за вказаною статтею регулювались положеннями ч. 1 ст. 38 КУпАП, згідно яких адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Внаслідок чого, суд констатує, що оскаржуваною постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 за справою про адміністративне правопорушення АП № 2987 від 08.11.2024 року, на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення поза межами строків, імперативно визначених положеннями ст. 38 КУпАП.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст. 19, 22, 55, 62 Конституції України, ст. 7, 9, 10, 11, 77, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову серії АП № 2987 від 08 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , про накладення на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Суддя Буток Т. А.