Справа № 640/19624/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 січня 2025 року 640/19624/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 , Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, у якому просить суд :

- визнати протиправною бездіяльність члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 та Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні дисциплінарного провадження за скаргою №123 від 24.03.2020 року;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора, в особі відповідної кадрової комісії, здійснити дисциплінарне провадження та розглянути по суті дисциплінарну скаргою №1.23 від 21.04.2020 року стосовно Генерального прокурора ОСОБА_4., заступника Генерального прокурора ОСОБА_5. в порядку та у спосіб, встановлених Законом України "Про прокуратуру".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому, як адвокату ОСОБА_3., інтереси якого він представляє у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014, стало відомо про порушення прав ОСОБА_3 , які допускаються Генеральним прокурором та його заступником. Вказані обставини були викладені у спірній дисциплінарній скарзі позивача, за результатами розгляду якої членом комісії протиправно відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження за вказаною скаргою та не здійснено її розгляд по суті.

Відповідачі надали суду відзив, в якому заперечували проти задоволення позову та зазначили, що член комісії діяв у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, оскільки спірна скарга позивача стосувалася вчинення Генеральним прокурором ОСОБА_4 та її заступником ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, що свідчить про наявність конфлікту інтересів між членом комісії ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , оскільки член комісії обіймає адміністративну посаду в Офісу Генерального прокурора. Член комісії також вказує, що НАЗК підтвердило реальний конфлікт інтересів, у зв`язку з чим за результатами розгляду скарги позивача № 123 в частині оскарження дій Генерального прокурора член комісії дійшов обґрунтованого висновку про наявність конфлікту інтересів, що унеможливлює розглядати скаргу по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 прийнято до провадження справу та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є адвокатом у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014 року, який захищає інтереси ОСОБА_3

24.03.2020 року на адресу Генерального прокурора ОСОБА_1. направлено скаргу № 115 від 24.03.2020 року, у якому зазначалося про вчинення Генеральним прокурором ОСОБА_4 та заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, який полягав у необгрунтованому зволіканні з розглядом звернення (скарги), та відповідно, у неналежному виконанні чи невиконанні службових обов?язків.

29.03.2020 зазначена скарга надійшла до члена кадрової комісії. Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження скаргу на дії Генерального прокурора ОСОБА_4 розподілено члену кадрової комісії ОСОБА_2 у відповідності до протоколу розподілу від 29.04.2020, копія якого міститься в матеріалах справи.

Того ж дня до кадрової комісії надійшла дисциплінарна скарга адвоката ОСОБА_6 № 124 від 21.04.2020 про вчинення заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 дисциплінарного проступку.

Обидві дисциплінарні скарги стосувались одних і тих же обставин.

У дисциплінарних скаргах позивач зазначав, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0000369 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною п?ятою статті 191, частиною третьою статті 212, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, у якому ОСОБА_1 надає правову допомогу підозрюваному.

Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а процесуальне керівництво - прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Скаржником стверджувалося, що прокурорами з урахуванням вимог КПК України і Закону України «Про прокуратуру» не забезпечено належного та ефективного нагляду за додержанням законів у вказаному кримінальному провадженні.

01.04.2020 року на адресу Генерального прокурора позивачем повторно направлено скаргу № 118 від 01.04.2020 року на недотримання розумних строків заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 , допущене під час розгляду скарги № 115 від 24.03.2020 року.

21.04.2020 року на адресу кадрової комісії Офісу Генерального прокурора позивачем направлено дисциплінарну скаргу № 123 від 21.04.2020 року.

До дисциплінарної скарги № 123 від 21.04.2020 року позивачем додавались документи щодо вчинення дисциплінарного правопорушення: копія опису вкладення і роздруківка руху поштових відправлень, якими підтверджується дата отримання скарг Офісом Генерального прокурора, а також вказувалось на відсутність відповіді протягом строку, визначеного ст. 308 КПК України.

У червні 2020 року у відповідь на дисциплінарну скаргу позивачем отримано листа № 07/3/2-535дс-20-358вих-20 від 16.06.2020 року за підписом члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 , в якому повідомлялось про неможливість розгляду скарги та про залишення її без розгляду. У вказаному листі зазначалось, що ОСОБА_2 , здійснюючи діяльність члена кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, одночасно займає адміністративну посаду та підпорядковується Генеральному прокурору ОСОБА_4 і, відповідно, розгляд дисциплінарної скарги створює для нього реальний конфлікт інтересів.

Вважаючи, що спірна дисциплінарна скарга залишилась не розглянутою, а також, що вищевказані дії (бездіяльність) відповідачів є протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Предметом оскарження згідно з позовом є бездіяльність члена комісії та Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні дисциплінарного провадження за скаргою №123 від 24.03.2020 року.

За ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльність члена кадрової комісії ОСОБА_2 та Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення дисциплінарного провадження за скаргою №123 від 24.03.2020, позивач вважає, що така бездіяльність є невмотивованою та в ньому безпідставно зазначено про відсутність в його дисциплінарній скарзі конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку.

Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до частин першої та другої статті 45 цього Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку із набранням чинності з 25.09.2019 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (далі Закон №113-ІХ) до 01.09.2021 зупинено дію положень Закону України «Про прокуратуру», які регламентували роботу КДКП. Крім того, її голова та члени вважаються звільненими з посади, а їх повноваження достроково припиненими (підпункт 2 пункту 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до підпункту 7 пункту 22 розділу ІІ Закону №113-ІХ тимчасово, до 01.09.2021 в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 з 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 №9 створено кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів та затверджено її склад.

Наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 також затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження (далі Порядок №266).

Відповідно до пунктів 2, 4 цього Порядку дисциплінарне провадження це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних_ прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

З огляду на викладене, погоджуючись із доводами відповідача Офісу Генерального прокурора, суд дійшов висновку про те, що вищевказана кадрова комісія є незалежним органом, наділеним ознаками суб`єкта владних повноважень, який самостійно розглядає дисциплінарні скарги та здійснює дисциплінарні провадження щодо прокурорів, тоді як Офіс Генерального прокурора безпосередньо такими повноваженнями не наділений. Відтак, позивач необґрунтовано спрямував свої позовні вимоги до Офісу Генерального прокурора.

Процедура розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, визначена Порядком №266, передбачає відповідно до пункту 6 цього Порядку:

- відкриття дисциплінарного провадження;

- проведення перевірки дисциплінарної скарги;

- розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Згідно з приписами пункту 7 Порядку №266 перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом.

Пунктом 13 Порядку №266 передбачено, що рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову у його відкритті приймаються членом кадрової комісії у строк, який не перевищує 15 днів з дати реєстрації скарги робочою групою кадрової комісії. Таке рішення протягом трьох днів оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) без відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати прокурора, щодо якого прийнято рішення, та в цей же строк надсилається такому прокурору, а також особі, яка подала дисциплінарну скаргу, електронними засобами зв`язку або поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. До рішення про відкриття дисциплінарного провадження, яке направляється прокурору, додається копія дисциплінарної скарги.

Згідно з пунктом 14 Порядку №266 член кадрової комісії своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо:

1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора;

2) дисциплінарна скарга є анонімною;

3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 Закону;

4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону;

5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього кадровою комісією або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято рішення, яке не скасовано у встановленому законом порядку.

Зважаючи на вищевикладене, член кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2. в межах своїх повноважень прийняв рішення від 09.07.2020 № 531дс-20 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 .

Крім того, стосовно дисциплінарної скарги в частині дисциплінарного проступку Генерального прокурора ОСОБА_4 судом встановлено, що 16.06.2020 року у відповідь на дисциплінарну скаргу позивачем отримано листа № 07/3/2-535дс-20-358вих-20 від 16.06.2020 року за підписом члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 , в якому повідомлялось про неможливість розгляду скарги у частині дисциплінарного проступку Генерального прокурора через наявний конфлікт інтересів, який, зокрема, підтверджений НАЗК. У зв`язку з викладеним, член кадрової комісії ОСОБА_2 залишив вказану скаргу позивача без розгляду по суті.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Норми такого ж змісту наведено в пункті 1 розділу VI Порядку №266.

Аналіз наведених вище правових положень дає підстави для висновку, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають ті рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор, стосовно якого подано дисциплінарну скаргу, як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарними скаргами яких вищевказана кадрова комісія приймає рішення, не є суб`єктами дисциплінарного провадження, та згідно із Законом України «Про прокуратуру» та Порядком №266 не наділені правом на оскарження рішень кадрової комісії як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30.09.2020 у справі №9901/28/20 та від 18.09.2019 у справі № 9901/414/19.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

При виконанні своїх обов`язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об`єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції; в) намагатися гарантувати якнайшвидшу дієвість системи кримінального судочинства (пункт 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленої Комітетом МіністрівРади Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 06 жовтня 2000 року).

Текстом Рекомендації Rec (2000) 19 підкреслюються дві істотні вимоги: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 24 Рекомендації Rec (2000) 19).

Стосовно такої відповідальності в Рекомендації Rec (2000) 19, зокрема в підпункті «ґ» пункту 5, передбачено, що держава повинна вжити заходів, щоб дисциплінарне судочинство проти прокурорів регулювалося законом і гарантувало справедливу й об`єктивну оцінку та рішення, що є предметом незалежного і неупередженого нагляду.

У Коментарі до індивідуальних рекомендацій за підпунктом «ґ» пункту 5 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що стосовно дисциплінарних рішень прокурори повинні мати можливість передачі їх для перегляду незалежним і неупередженим органом. Проте ця можливість не запобігає вимогам попереднього адміністративного або ієрархічного перегляду.

Тобто прокурори, якщо їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, мають право оскарження відповідних рішень безпосередньо до суду чи, якщо це передбачено законом, попередньо до адміністративного органу або до прокурора вищого рівня.

Статтею 50 Закону № 1697-VII надано право оскарження рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорам як суб`єктам, прав та інтересів яких безпосередньо стосуються такі рішення.

Конституцією України встановлено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів і прокурорів (частина десята статті 131).

Так, держава гарантує контроль за належним виконанням суддями та прокурорами своїх професійних обов`язків шляхом створення єдиного органу - Вищої ради правосуддя, який приймає рішення за наслідком розгляду дисциплінарних скарг щодо суддів та прокурорів.

У Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що держава повинна вжити відповідних заходів, щоб прокурори були в змозі виконувати свої професійні обов`язки і повноваження без неправомірного втручання або незаконного притягнення до цивільної, кримінальної або іншої відповідальності (пункт 11).

Роз`яснюючи зміст цього пункту Рекомендації Rec (2000) 19, Комітет Міністрів зазначив, що для прокурорів має бути положення, яке дане для здійснення ними повноважень, виконання яких ґрунтується на особистих свободах, і відповідно до якого вони будуть відповідати на дисциплінарному, адміністративному, цивільному або кримінальному рівні за їхні особисті проступки, відповідно, таке положення повинно бути розумно обмежене, щоб не перевантажувати систему. Тут увагу необхідно акцентувати на можливості апеляцій у вищі інстанції або спеціальний комітет і на дисциплінарні процедури, проте кожен з прокурорів, як і будь-яка інша фізична особа, повинен відповідати за будь-який злочин, що він може вчинити. Природно, що в системі, у якій прокурор є незалежним, він несе більшу відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 11 Рекомендації Rec (2000) 19).

Наведене підтверджує той факт, що можливість притягнення прокурора до дисциплінарної, адміністративної, цивільної або кримінальної відповідальності за його правопорушення повинна бути розумно обмеженою національним законом. Проте за будь-яких умов прокурор повинен на рівні з іншими фізичними особами нести кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини та мати можливість оскаржити рішення про притягнення його до юридичної відповідальності будь-якого виду згідно з національним законом.

Стосовно права на оскарження рішень про відмову у відкритті дисциплінарного провадження щодо прокурора, то відсутність його регламентації в національному праві є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності прокурора, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення Комісії до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Комісії на таке оскарження (частина десята статті 78 Закону України «Про прокуратуру»).

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.09.2019 у справі № 9901/414/19, від 14.09.2023 у справі № 990/73/23.

Крім того, у випадку невиконання прокурором процесуальних обов`язків у КПК України встановлено порядок оскарження такої бездіяльності до слідчого судді (пункт 17 частини шостої статті 7, статті 24, 303-307), а в разі невиконання чинного рішення останнього передбачено кримінальну відповідальність (стаття 383 КК України). Указане повністю відповідає вимогам Рекомендації Rec (2000) 19, а також Рекомендації № R (85) 11 Комітету Міністрів державам-членам щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, ухваленої Комітетом Міністрів на 387 засіданні заступників міністрів 28 червня 1985 року (далі - Рекомендація № R (85) 11), оскільки передбачає підвищену відповідальність прокурора за невиконання його обов`язків.

Так, згідно з пунктом 7 Рекомендації № R (85) 11 потерпілий має бути наділений правом клопотати щодо перегляду рішення компетентного органу про не відкриття кримінальної справи і правом на пряме звернення до суду. Чинний КПК України передбачає право особи, яка ініціює кримінальне провадження, на оскарження бездіяльності прокурора.

Відповідно до пунктів 33 і 34 Рекомендації Rec (2000) 19 прокурори повинні відповідним чином брати до уваги думки і стурбованість жертв, коли порушені їхні особисті інтереси, і вживати або підтримувати дії, що гарантують поінформованість жертв як про їхні права, так і про обставини процесу. Зацікавлені сторони встановленого статусу або ті, що мають статус потерпілих, а саме жертви, повинні мати можливість змінити рішення прокурорів про відмову у порушенні кримінального переслідування (закриття справи), де це необхідно, ця зміна може бути зроблена після ієрархічного перегляду або шляхом судового перегляду чи сторонами, уповноваженими займатися судовим переслідуванням приватної особи.

У Коментарі до індивідуальних рекомендацій за пунктом 34 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що створити право, застосовуване тільки до жертв, означає відсутність демократичного контролю за діяльністю прокурорів у ряді достатньо вразливих сфер. З іншого боку, однаковий дозвіл будь-якій особі, що вважає себе ущемленою злочинами, опротестовувати рішення про не переслідування в кримінальному порядку приведе прокуратуру до перешкод у роботі й до збільшення апеляцій, поданих в якості тактики перешкод.

З огляду на зазначене та зважаючи на правовідносини, які виникли між позивачем та органом державної влади (прокуратурою) у зв`язку з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, позовні вимоги у цій справі не є обґрунтованими й такими, що дійсно порушують його індивідуальні охоронювані законом права та/або інтереси.

Обраний позивачем спосіб захисту - оскарження вищевказаного рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який, на думку позивача, порушив вимоги КПК України, жодним чином позитивно не вплине на хід досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні та не відновить ні його права, ні права його довірителя ОСОБА_3 як учасника цього кримінального провадження. Крім того, саме оскаржуване рішення, хоча і прийнято у зв`язку з дисциплінарною скаргою позивача, проте, воно не створює для нього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус вищевказаної кадрової комісії у цих правовідносинах рішення цього органу не може порушувати особистих прав та/або інтересів скаржника.

Така позиція суду у даній справі узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.03.2018 у справі №800/554/17, від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 24.04.2018 у справі №800/435/17, від 11.12.2018 у справі №9901/609/18, від 18.12.2018 у справі №9901/737/18, від 18.09.2019 у справі №9901/414/19.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за доцільне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 522,40 грн., що підтверджується квитанцією від 27.07.2020 №А4В2-РС4В-6МВ9-21Е0, тому зазначені кошти підлягають поверненню йому у повному обсязі.

Статтею 239 КАС України передбачено, що в разі закриття провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Водночас, враховуючи п. 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №9901/28/20, в даному випадку поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на що, закриваючи провадження у даній справі, суд не визначає суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Провадження в адміністративній справі №640/19624/20 за позовом ОСОБА_1 до Члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору, сплаченого до Державного бюджету України за подання позовної заяви.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Лисенко В.І.