Справа № 580/6932/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року справа № 580/6932/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням редакції позову від 23.10.2024, просить:

- визнати протиправним рішення № 12 від 24.04.2024 прийнятого заступником начальника відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Олени Білінська-Воробей, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ідент. код НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 4 Управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та призначити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ідент. код НОМЕР_1 з урахуванням страхового та пільгового стажу зазначеного в трудовій книжці та довідках про підтвердження наявного трудового стажу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з досягненням віку та наявністю необхідного спеціального стажу, проте відповідач-2 протиправно відмовив у призначенні пенсії.

Ухвалою від 01.11.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.11.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Головне управління не приймало жодного розпорядчого акта за результатами розгляду заяви позивача про призначення нового виду пенсії. Головне управління є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у цій справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням та позивачем відсутній.

Крім того зазначила, що в трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер робіт, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках без збереження заробітної плати, відомості про атестацію робочого місця тощо, відтак, зарахування періодів роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах не може бути встановлено лише на підставі записів трудової книжки, а й підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, що передбачено Порядком № 637. До страхового стажу за доданими документами не зараховано період роботи з 20.08.1986 До 25.10.1996, оскільки наявне виправлення дати наказу про звільнення, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок; період виплати допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999, оскільки відсутня в записі назва організації, що є порушенням ведення трудових книжок. До пільгового стажу не зараховано довідку № 25 від 10.03.2015, оскільки вона не відповідає додатку № 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

Відзив на позов від відповідача-2 до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 16.04.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Рішенням від 24.04.2024 № 12 відповідач-2 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, не зарахувавши пільговий стаж за Списком № 1 та не зарахувавши до страхового стажу:

- період роботи з 20.08.1986 до 25.10.1996, оскільки наявне виправлення дати наказу про звільнення, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок;

- період виплати допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999, оскільки відсутня в записі назва організації, що є порушенням ведення трудових книжок.

До пільгового стажу не зараховано періоди пільгової роботи згідно довідки № 25 від 10.03.2015, оскільки вона не відповідає додатку № 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

Листом від 24.04.2024 № 2300-0207-8/29075 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про прийняте рішення.

Рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд врахував, що підставою відмови у призначенні позивачеві пенсії є, зокрема, не зарахування пільгового стажу за Списком № 1.

Стосовно доводів відповідача-2 щодо невідповідності довідки № 25 від 10.03.2015 для врахування пільгового стажу, суд врахував таке.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 № 1173 Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах затверджено Список № 1, відповідно до ч. 1 розділу І якого усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (оздоровчих пунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 № 162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (у редакції, чинній на час роботи позивача) затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 1а розділу I вказаної постанови (10101000 Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень, 1010100а а) всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах) користуються правом на пільгову пенсію за Списком № 1.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 20.08.1986 по 25.10.1996 працював у шахті ім. Ілліча на посадах: учня гірничого під землею з повним робочим днем у шахті; учня гірничого очистного забою під землею з повним робочим днем у шахті; гірничого очистного забою під землею з повним робочим днем у шахті; учня гірничого під землею з повним робочим днем у шахті; гірничого ІІІ розряду під землею з повним робочим днем у шахті.

Таким чином, вказаний період роботи позивача відносяться до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, затверджених постановами від 22.08.1956 № 1173, від 11.03.1994 № 162.

Суд встановив, що відповідач-2 не зарахував період роботи з 20.08.1986 до 25.10.1996, оскільки наявне виправлення дати наказу про звільнення, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок.

Надавши оцінку зазначеним обставинам, суд вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до п. 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (у редакції чинній у спірний період працевлаштування позивача), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем. Крім того період роботи позивача саме до 25.10.1996 підтверджується відомостями графи 2 трудової книжки (дата) та відповідає даті наказу про звільнення, у якому міститься виправлення. За вказаних обставин, період роботи з 20.08.1986 по 25.10.1996 має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком № 1 згідно записів трудової книжки позивача у повному обсязі.

Суд не бере до уваги посилання відповідача-2 щодо невідповідності довідки № 25 від 10.03.2015, адже такі довідки можуть бути підтвердженням наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. В спірному випадку невідповідність уточнюючої довідки не може слугувати самостійною та достатньою підставою для неврахування періоду роботи позивача до його пільгового стажу з огляду на його підтвердження відомостями трудової книжки позивача та може вважатися формальною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відмови в зарахуванні вищевказаного періоду роботи позивача до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд також вважає необґрунтованою відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду виплати допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999, оскільки відсутність у записі у трудовій книжці назви організації, що здійснювала виплату допомоги по безробіттю не залежить від позивача, у зв`язку із чим позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки.

Суд врахував, що отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 21.02.1998 до 15.02.1999 підтверджується архівною довідкою Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 23.05.2024 № 91.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Таким чином, період з 21.02.1998 до 15.02.1999 належить зарахувати позивачу до страхового стажу.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення, у зв`язку із чим його належить визнати протиправним та скасувати.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, пенсійний орган досліджує наявність у особи сукупності необхідних трьох умов: вік та стаж (загальний і спеціальний).

Суд врахував, що з урахуванням підтвердженого відповідачем-2 обсягу страхового стажу (13 років 9 місяців 28 днів) та висновків суду у цьому рішенні щодо необхідності зарахування періодів з 20.08.1986 до 25.10.1996 та з 21.02.1998 до 15.02.1999 до пільгового та страхового стажу позивача, суд констатує наявність у позивача страхового стажу у обсязі 24 роки 11 місяців 29 днів (при необхідних 25 років).

При цьому суд врахував доводи позивача про сплату ним грошових коштів у сумі 1426,9 грн з метою зарахування до страхового стажу періоду, якого недостатньо, що підтверджується квитанцією АТ КБ Приватбанк від 23.05.2024 № 9334-3449-9663-6257 (а.с. 17).

Разом з тим, суд зазначає, що позивач сплатив кошти за вищевказаною квитанцією вже після прийняття відповідачем-2 спірного рішення, а в матеріалах справи відсутні докази зарахування органами Пенсійного фонду платежу за призначенням та обсяг набутого страхового стажу у зв`язку із такою сплатою.

Беручи до уваги дискреційність повноважень пенсійних органів у цій частині, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-2 (як органу, що прийняв протиправне рішення) зарахувати вищевказані періоди до пільгового стажу позивача за Списком № 1 та страхового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 12 від 24.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 20.08.1986 до 25.10.1996, до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 про призначення пенсії із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.01.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК