Справа № 280/11788/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року Справа № 280/11788/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі відповідач, Відділ), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 09.12.2024.

Ухвалою суду від 23.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірною постановою відповідач визначив для боржника (позивача у справі) розмір додаткових витрат виконавчого провадження, а саме сплата Відділом судового збору у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 по справі №310/2210/21. Разом з тим, представник позивача зазначає, що постановою Запорізького апеляційного суду від 04.12.2024 апеляційну скаргу Відділу залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 залишено без змін. При цьому, представник позивача зазначає, що спірна постанова є протиправною оскільки сплата відповідачем судового збору не стосувалась безпосередніх дій зі забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а подання апеляційної скарги на ухвалу було лише проявом незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції, який встановив неправомірність дій державного виконавця, по-друге, виключно до повноважень суду відноситься розподіл судових витрат (в т.ч. судового збору) і оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за особою, яка його сплатила, та по-третє, відповідач помилково відніс спірну постанову до виконавчого документа, вичерпний перелік яких міститься в ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням викладеного у позовній заяві, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що Згідно ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідач зазначає, що згідно пункту 8 розділу I наказу Міністерства юстиції України Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження від 29.09.2016 за №2830/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1300/29430, видом витрат виконавчого провадження є сплата судового збору. Згідно пункту 4 розділу II зазначеного наказу Міністерства юстиції України, розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір». Відповідач вважає, що оскільки Відділом платіжною інструкцією №1609 від «20» серпня 2024 року сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21 під час примусового виконання виконавчого провадження №46922473, то зазначена сплата судового збору є витратами виконавчого провадження №46922473. З урахуванням викладеного у відзиві, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у Відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №46922473, відкрите на підставі виконавчого листа № 310/2210/21, виданого Бердянський міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.07.2021 (до 30.07.2021 розмір аліментів складав 590,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до повноліття дитини.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі № 310/2210/21 ухвалено: «скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Гончаренко Наталії Андріївни, стягувач: ОСОБА_2 , орган, що виконує судове рішення: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії і постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, задовольнити частково. Визнати неправомірною постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту 18 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, в межах виконавчого провадження №46922473 при примусовому виконанні виконавчого листа №310/2210/21, виданого 09 вересня 2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в частині накладення суми штрафу у розмірі 10267 грн. 67 коп. Визнати неправомірною вимогу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича від 28 вересня 2023 року в межах виконавчого провадження №46922473, в частині накладення штрафу у розмірі 10267 грн. 67 коп. У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити».

Не погодившись із зазначеною ухвалою від 21 травня 2024 року, Відділом подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду. При цьому, платіжною інструкцією №1609 від 20.08.2024 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року постановлено: «апеляційні скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та представника ОСОБА_1 адвоката Щасливої Марини Олександрівни залишити без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року у цій справі залишити без змін».

09.12.2024 старшим державним виконавцем відділу Біланом Д.Г. у межах виконавчого провадження №46922473 винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 09.12.2024 у сумі 2422,40 грн.

Позивач, не погодившись з постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами першою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пунктів першого частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною 2 статті ст.42 Закону №1404-VІІІ визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону №1404-VІІІ, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем до додаткових витрат виконавчого провадження віднесено кошти, які були сплачені Відділом в якості судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21, в якому перевірялась правомірність дій органу ДВС в межах виконавчого провадження №46922473.

При цьому, скарга Відділу за яку було сплачено судовий збір залишена судом апеляційної інстанції без задоволення.

Суд зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 затверджено Види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких серед іншого віднесено витрати по сплаті судового збору (пункт 8 розділу І).

Пунктом 4 розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження визначено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».

Отже, витрати зі сплати судового збору є видом витрат виконавчого провадження.

Водночас, зважаючи на зміст поняття таких витрат згідно з частиною другою статті 42 Закону №1404-VІІІ, вони мають бути пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Платіжною інструкцією №1609 від 20.08.2024 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21.

Враховуючи, що сплата відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги стосувалася вирішення спору у справі №310/2210/21 щодо скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту 18 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, в межах виконавчого провадження №46922473, суд дійшов висновку, що такі витрати не стосуються безпосередніх дій із забезпечення примусового виконання вимог виконавчого документа, а їх розподіл має вирішується відповідним судом за правилами цивільного судочинства.

Більш того, суд звертає увагу на те, що апеляційну скаргу Відділу залишено без задоволення, а відповідно вчинення відповідачем таких дій жодним чином не сприяло примусовому виконанню вимог виконавчого документа.

Отже, спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням частини другої статті 42 Закону №1404-VIII, оскільки у додаткові витрати виконавчого провадження включені суми коштів, що не стосуються організації та проведення дій для забезпечення примусового виконання рішення.

Натомість під час судового вирішення скарги за подання якої було сплачено судовий збір відповідач діяв у власних інтересах, доводячи правомірність свого владного рішення, у зв`язку з чим розподіл судових витрат уповноважений здійснити відповідний суд.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (69095, м.Запоріжжя, вул.Приходська, 58, ) про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 09.12.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова