Справа № 120/5321/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 січня 2025 р. Справа № 120/5321/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у розмірі 100 000 грн, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за січень 2023 року з урахуванням фактично виплачених сум.

З метою зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду, представник в інтересах позивача звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №493 "Про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2023 року", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (зі змінами), на:

- підставі окремого доручення Міністерства оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/ НОМЕР_2 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди;

- на підставі бойового розпорядження ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03 грудня 2022 року №1314/4/9/177т/окп, на підставі довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 05 січня 2023 року №13/1/490 (вх. 762 від 25 січня 2023 року);

- на підставі рапортів командирів підрозділів про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зазначених підрозділів за період з 01 січня по 31 січня 2023 року майстер-сержанту ОСОБА_1 було вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн 00 коп. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 січня по 31 січня 2023 року, відповідно до додатку 1 до цього наказу, окрім військовослужбовців зазначених у пунктах 2, 3, 4, 5 цього наказу.

Відповідно до копії витягу із журналу бойових дій 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ін. №4181 від 26.12.2022, наданого Позивачем, взагалі відсутня будь-яка інформація, стосовно безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, за січень місяць 2023 року.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця №3324 за 06/2022-05/2023 ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в розмірі 30 000 грн за січень 2023 року встановленим порядком (стовпчик 02/2023 Картки особового рахунку військовослужбовця).

Отже, ОСОБА_1 було виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУвід 28.02.2022 №168 за січень 2023 року в розмірі 30 000грн, що узгоджується з приписами постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та Окремого доручення.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема, стосовно посилань Відповідача на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, то представник вказує, що воно не було зареєстрованим, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, тому положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення Позивача права на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду за спірний період.

Вважає, що оскільки на момент спірних правовідносин додаткова винагорода, яка є предметом даного спору, не знайшла свого відображення Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, то єдиним нормативно-правовим актом для регулювання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану є сама постанова КМУ №168.

Ухвалою від 19.11.2024 суд витребував у військової частини НОМЕР_1 та зобов`язав у встановлений строк надати відомості стосовно ОСОБА_1 про виконуванні ним завдання у період січня 2023, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні безпосередньо в районах ведення бойових дій, що зазначено в наказі командира військової частини від 04.01.2023 за №4; копії наказів командира військової частини або витяги із них про завдання/заходи, які виконував позивач упродовж спірного періоду, стосовно якого відповідач заперечує наявність підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн.

Додатковими поясненнями від 30.12.2024 та від 02.01.2025 військова частина повідомила, що умовами отримання додаткової винагороди військовослужбовцю у збільшеному розмірі є безпосередня його участь у бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; безпосереднє перебування військовослужбовця в районах у період здійснення зазначених дій. Проте, у військової частини НОМЕР_1 наявний рапорт ОСОБА_1 від 30.12.2022, відповідно до якого останній просив направити його на лікування та проходження ВЛК.

Відповідно до інформації, яка була надана внутрішніми підрозділами військової частини НОМЕР_1 , після опрацювання рапорту ОСОБА_1 неодноразово у січні місяці 2023 року було скеровано для проходження: МРТ нерва - 10.01.2023; МРТ голови - 13.01.2023; 20.01.2023 - лікувався - проблеми з зором.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 14.05.2022 по 06.03.2023, що підтверджується відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2022 №118, від 06.03.2023 №68 (а.с. 23, 44).

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Позивач приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відтак, у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях або забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, Позивач вважає, що набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі збільшеному до 100 000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за періоди з 08.12.2022 по 11.12.2022, 04.01.2023 по 01.03.2023, з 05.03.2023 по 06.03.2023.

У зв`язку із чим, в інтересах позивача на адресу відповідача направлений адвокатський запит (а.с. 50-52).

У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 12.03.2024 №0666/35/1800 по суті порушених питань, повідомив, що відповідно до витягу із журналу бойових дій НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 упродовж 2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях щодо забезпечення та здійснення заходів з національної безпеки і оборони України. Фактів не включення ОСОБА_1 до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, упродовж 2023 року не встановлено.

Додатково надіслано витяги із наказів про проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , витяг із журналу бойових дій та картку особового рахунку.

Позивач вважає, що попри його безпосередню участь у відповідних заходах, необхідних для забезпечення оборони України, відповідачем було безпідставно позбавлено його додаткової грошової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за січень 2023 року.

Відтак, позивач, вважаючи протиправною бездіяльність військової частини, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із статтею 9-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їхніх сімей», під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 в абзаці першому пункту 1 постанови №168 слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць".

В решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин не змінювався.

Відповідно до п.1-2 постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

За обставин справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 14.05.2022 по 06.03.2023, брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області.

Відповідно до наказу командира військової частини від 01.02.2023 №493, підставі окремого доручення Міністерства оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/1298 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, на підставі бойового розпорядження ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03 грудня 2022 року №1314/4/9/177т/окп, на підставі довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 05 січня 2023 року №13/1/490 (вх. 762 від 25 січня 2023 року), на підставі рапортів командирів підрозділів про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях у складі зазначених підрозділів за період з 01 січня по 31 січня 2023 року майстер-сержанту ОСОБА_1 було вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн 00 коп. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 січня по 31 січня 2023 року, відповідно до додатку 1 до цього наказу.

Позивач вважає, що йому безпідставно не виплачена додаткова винагорода за січень 2023 у розмірі до 100 тис, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Стосовно посилань Відповідача на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, то представник вказує, що воно не було зареєстрованим, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, тому положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення Позивача права на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду за спірний період.

Оцінюючи доводи представника позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 року №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

В окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке діяло протягом спірного періоду, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Пунктом 3 цього окремого доручення установлено райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 окремого доручення від 23.06.2022 року № 912/з/29).

Таким чином, суд зазначає, що положення окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року підлягають обов`язковому застосуванню у межах спірних правовідносин, оскільки постановою № 168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди.

В контексті цього суд зазначає, що у постанові від 26 червня 2024 року у справі №200/216/23 Верховний Суд зазначив, що належна реалізація приписів пункту 1 Постанови № 168 спонукала Уряд до «делегування» відповідним відомствам і керівникам державних органів унормувати умови і підстави виплати «своїм» категорія військовослужбовців додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн.

У цій постанові у справі №200/216/23 Верховний Суд дещо розширив висновки щодо застосовності актів при визначенні порядку і умов виплати спірної додаткової винагороди, у яких виписані ті умови і порядок, які покликані були сприяти практичній реалізації приписів пункту 1 Постанови №168, аби, з одного боку, ті військовослужбовці, які залучені до виконання бойових завдань/заходів, отримали додаткову винагороду, що теж є однією з умов їх бойової і мобілізаційної готовності, а з іншого - забезпечити ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє доводи представника позивача щодо не застосування Окремого доручення Міністра оборони України, як безпідставні.

Що стосується невиплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі позивачу за січень 2023 року, то суд зазначає таке.

Верховний Суд у світлі спірних правовідносин виснував, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до наказу командира військової частини від 04.01.2023 за №4, позивач прибув з лікування з КНП "Центральна міська клінічна лікарня, м. Дружківка Донецька область, з 05.01.2023 зарахований на котлове забезпечення військової частини. Підстава рапорт ОСОБА_2 (вх №347 від 04.01.2023) (а.с. 41).

Згідно з п. 1 цього наказу нижчепойменовані військовослужбовці, вважати такими, що прибули до оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та приступили до виконання службових обов`язків, залучено до виконання бойових завдань, ведення воєнних бойових дій у відповідних підрозділах ..., які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с. 41).

Наказом командира військової частини від 01.03.2023 №62 позивач вибув на лікування до військово-медичного клінічного центру Східного регіону 28.02.2023, знятий з котлового забезпечення (а.с. 42).

Відповідно до наказу командира військової частини від 05.03.2023 №67 позивач прибув з лікування, а наказом від 06.03.2023 позивач вибув до нового місця служби (а.с. 43, 44).

За спірний період січня 2023 матеріалами справи підтверджується, що позивач за станом здоров`я не може виконувати службові обов`язки у повному стані, тому рапортом від 30.12.2022 просить направити його на лікування та проходження ВЛК.

Випискою із медичної картки пацієнта від 10.01.2023, рекомендовано лікування у невролога, МРТ головного мозку, консультація офтальмолога МСЕК з приводу вирішення питання непрацездатності через низькі зорові функції обох очей.

Відповідно до повідомлених відповідачем обставин, після опрацювання рапорту, позивач проходив 13.01.2023 МРТ голови; з 20.01.2023 лікування за станом здоров`я.

Вказані вище докази надав відповідач на вимогу ухвали від 19.11.2024, якою суд витребував докази стосовно позивача з приводу виконуваної ним роботи за січень 2023 (а.с. 83-84).

Отже, здобутими судом у справі доказами не підтверджено безпосередньої участі позивача у спірний період у бойових діях чи заходах, а перебування позивача в районах ведення воєнних (бойових дій) у період здійснення зазначених заходів не є тією умовою для виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження такої участі.

При цьому, в окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністра оборони України конкретизовано за здійснення яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, військовослужбовцям, додаткова винагорода збільшується до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі. Зокрема, включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Відтак, для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі, їхня безпосередня участь у бойових діях та заходах повинна бути підтвердженою документально.

З приводу витягу із журналу бойових дій 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , то суд надаючи оцінку цьому доказу не встановив, що ОСОБА_1 упродовж січня 2023 приймав безпосередню участь у бойових діях (а.с. 47). Натомість в цьому доказі за спірний січень 2023 відображена єдина дата 16.01.2023, проте без зазначення позивача.

На підставі встановлених обставин суд вважає, що доводи позивача про порушення відповідачем приписів Постанови № 168 під час нарахування йому спірних сум грошового забезпечення за січень 2023 року є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволені даного позову.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна