Справа № 520/16982/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. Справа № 520/16982/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 (ухвалене суддею Сагайдаком В.В.) по справі № 520/16982/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 66 від 14.03.2024 року щодо відмови у перерахунку пенсії (переходу на інший вид пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок ( перехід на інший вид пенсії ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії, відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 66 від 14.03.2024 щодо відмови у перерахунку пенсії (переходу на інший вид пенсії) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 (згідно з пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»; зобов`язно Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., Одеський р-н, 65012, ) здійснити перерахунок ( перехід на інший вид пенсії ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії, відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» , відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про державну службу", Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

07.03.2024 позивач звернувся з заявою щодо перерахунку пенсії-перехід на інший вид пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом «екстериторіальності» від 14.03.2024 № 66 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії шляхом переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію відповідно до Закону №889 у розмірі 60%, згідно довідки про складові заробітної плати від 06.03.2024 №7.14.22.02/22 та №7.14.22.02/23.

Відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії шляхом переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію відповідно до Закону №889, виходив з того, що згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 13.09.1979 ОСОБА_1 працював: з 01.12.1993 по 14.04.1997, з 15.04.1997 по 08.07.1998 на Куп`янській митниці, з 09.07.1998 по 18.04.2000 в Східній регіональній митниці, з 19.04.2000 по 31.05.2010 на Куп`янській митниці, з 01.06.2010 по 06.12.2019 на Харківській обласній митниці, з 07.12.2019 по 30.06.2021 на Слобожанській митниці, з 01.07.2021 по 08.11.2021 на Харківській митниці де зазначено, що 09.06.1995 прийнято присягу державного службовця, 05.06.1997 року присвоєно звання «Інспектор митної служби ІІ рангу», 24.06.1999 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І рангу», 30.07.2001 присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу», 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу», 25.06.2005 присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу», 17.08.2007 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу», 01.06.2013 присвоєно 11 ранг державного службовця, 24.12.2013 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу», 07.12.2019 присвоєно 6 ранг державного службовця, 01.08.2020 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу», проте зважаючи на те, що посадовим особам контрольних органів, згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання то, відповідно ці посади не належать до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723, у зв`язку з чим для призначення пенсії за нормами Закону № 889 підстав немає

Позивач не погодився з вищезазначеною відмовою відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 66 від 14.03.2024 щодо відмови у перерахунку пенсії (переходу на інший вид пенсії) ОСОБА_1 , згідно з пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській здійснити перерахунок ( перехід на інший вид пенсії ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії, відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» , відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1статті 92 Конституції України визначено основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Також, вищезазначений вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права, викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 822/524/18 від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови в проведення перерахунку пенсії за віком, відповідно до статті 37 Закону № 889-VIII стало не зарахування стажу державної служби позивача за періоди роботи: з 15.04.1997 по 08.07.1998 на Куп`янській митниці, з 09.07.1998 по 18.04.2000 в Східній регіональній митниці, з 19.04.2000 по 31.05.2010 на Куп`янській митниці, з 01.06.2010 по 06.12.2019 на Харківській обласній митниці , з 07.12.2019 по 30.06.2021 на Слобожанській митниці, з 01.07.2021 по 18.11.2021 на Харківській митниці.

Відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону № 3723-XII, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби митного контролю) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно із п. 2 цього Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в органах митного контролю) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно приписів пункту 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (чинного до 19.11.2012), правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Статтею 344 Податкового кодексу України визначено, що посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

При прийнятті на роботу посадовій особі може бути встановлено випробувальний термін відповідно до Закону України "Про державну службу".

На роботу до контролюючих органів не можуть бути прийняті особи, стосовно яких встановлено обмеження законами України "Про державну службу" та "Про засади запобігання і протидії корупції".

Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Судовим розглядом встановлено, що згідно записів у трудової книжці НОМЕР_2 , 09.06.1995 року позивачем прийнято присягу державного службовця, 05.06.1997 року присвоєно звання « Інспектор митної служби 2 рангу», 24.06.1999 року присвоєно звання « Інспектор митної служби 1 рангу», 30.07.2001 року присвоєно персональне звання « Радник митної служби 3 рангу», 01,04.2004 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби 3 рангу», 25.06.2005 року присвоєно спеціальне звання « Інспектор митної служби 2 рангу», 17.08.2007 року присвоєно спеціальне звання « Радник митної служби З рангу», 01.06.2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця, 24.12.2013 року присвоєно спеціальне звання « Радник податкової та митної справи 3 рангу», 07.12.2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця, 01.08.2020 року присвоєно спеціальне звання « Радник митної служби 3 рангу».

06.03.2024 року Харківською митницею Державної митної служби України надані довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ( за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), вих.7.14.22.02/22 від 06.03.2024 року та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ( посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), вих. № 7.14.22.02/22 від 06.03 2024 року.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (в подальшому - Постанова № 306), якою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку - митних органів, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Додатком 13 до Постанови № 306 встановлені співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб митних органів.

Відповідно до додатку 13 до Постанови № 306, Інспектор митної служби 2 рангу прирівнюється до 8 рангу державного службовця, Інспектор митної служби 1 рангу прирівнюється до 4 рангу державного службовця, Радник митної служби 3 рангу прирівнюється до 6 рангу державного службовця, Інспектор митної служби 3 рангу прирівнюється до 6 рангу державного службовця 9.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що періоди служби позивача на посадах в органах митної служби підлягають зарахуванню до стажу державної служби, в тому числі для призначення пенсії за віком на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 19.12.1993.

Аналіз статті 37 Закону № 3723-ХІІ у системному взаємозв`язку із нормами пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII дає підстави вважати, що право на пенсію державних службовців відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають особи: 1) чоловіки (які досягли 62 років) та жінки (які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років)), що станом на 01 травня 2016 року мають необхідний страховий стаж відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку (62 роки - для чоловіків та 60 років - для жінок) працювали на посадах державних службовців; 2) чоловіки (які досягли 62 років) та жінки (які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років), які станом на 01 травня 2016 року мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення цього віку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, у постановах від 03.04.2018 року у справі №586/965/16-а та від 10.07.2018 року у справі №591/6970/16-а.

Отже, оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" позивач досяг віку 62 років та мав не менше 20 років стажу державної служби та займала посаду, віднесену до категорій посад державної служби, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII на підставі пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 66 від 14.03.2024 щодо відмови у перерахунку пенсії (переходу на інший вид пенсії) ОСОБА_1 , згідно з пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській здійснити перерахунок ( перехід на інший вид пенсії ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії, відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» , відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рішенням окружного адміністративного суду від 11.10.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 520/16982/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич