Справа № 160/24895/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2025 року м. Ужгород№ 160/24895/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) через представника - адвоката Стефановича О.І. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (типу А) з персоналу відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) капітана ОСОБА_2 від 09.09.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при проходженні паспортного контролю працівникам прикордонної служби позивачем було надано паспорт громадянина України позивача (внутрішній та закордонний); військово-обліковий документ , свідоцтво про одруження; задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

При цьому, згідно абзацу 12 п. 2-1 Правил перетинання державного кордону виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому пункту 21 та п. 22 цих Правил може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 22 них Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених п. 22 Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 22 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.

Отже, позивач вважає, що прибувши до пункту пропуску «Чоп (Тиса)», мав право на перетин державного кордону України самостійно, без особи з інвалідністю на підставі довідки про перебування такої особи з інвалідністю на консульському обліку.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року адміністративну справу №160/24895/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії передано до Закарпатського окружного адміністративного суду.

23 жовтня 2024 року вказана адміністративна справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження повноважень представника позивача в Закарпатському окружному адміністративному суді.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаним позовом та встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву.

18.11.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві вказав, що загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" (надалі - Правила №57, у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин). Згідно з пунктом 2 Правил №57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п.2.1 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають особи, які мають одного із своїх батьків Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.11.2024 4 чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням;); Крім того, п. 2.1 Правил регламентує, що виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.

Громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначені в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту, які супроводжували осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, для виїзду за межі України, зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували. 09.09.2024 року на виїзд з території України прибув громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на паспортний контроль вищевказаний громадянин надав наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_2 ; роздрукований витяг з «Резерв +»; довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України у Швейцарській Конфедерації від 21.08.2024 року громадянки України ОСОБА_4 сформований в системі «Електронний суд» ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка являється тещею даному громадянину; пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи та довідку МСЕК, видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витяг з реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження дружини громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та свідоцтво про шлюб. В ході вивчення наданих на паспортний контроль документів та перевірки їх по відомчим базам даних було встановлено, що громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 виїхала з території України 09 березня 2022 року та під час виїзду позивач її не супроводжував. У зв`язку із вище наведеним, та враховуючи той факт, що особа за якою позивач повинен здійснювати постійний догляд виїхала за межі території України ще у березні 2022 року без супроводу, відповідно їхнє місце проживання (перебування) не співпадає було прийнято Рішення відмовити у перетинанні державного кордону громадянину України. Отже, вважає, що Рішення про відмову у перетині державного кордону України ОСОБА_1 є законним та прийнятим у межах повноважень.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

09.09.2024 року на виїзд з території України прибув громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на паспортний контроль вищевказаний громадянин надав наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_2 ; роздрукований витяг з «Резерв +»; довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України у Швейцарській Конфедерації від 21.08.2024 року громадянки України ОСОБА_4 сформований в системі «Електронний суд» ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка являється тещею даному громадянину; пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи та довідку МСЕК, видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витяг з реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження дружини громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та свідоцтво про шлюб.

Рішенням заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (типу А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітана ОСОБА_2 від 09.09.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 з причини: «відсутні підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями)». (а.с. 5-13, 48-52)

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про відмову в перетині державного кордону України позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є правомірність рішення відповідача про відмову у перетинанні державного кордону України.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Водночас, ст. 64 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.

Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжений до дня розгляду справи.

Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ № 65/2022), затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, у подальшому строк проведення загальної мобілізації продовжений до дня розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 14 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтею 22 якого визначено такий обов`язок громадян, як з`являтися за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Відповідно до п.п. 1, 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 1) заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку; 9) зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, однак це не означає, що такі обмеження до вищевказаної категорії осіб не можуть застосовуватися на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які є спеціальними для цього періоду.

Аналогічний висновок міститься у постанові ВС від 18.04.2024 у справі № 260/2850/22.

За приписами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України, що надає підстави Кабінету Міністрів України враховувати при встановленні зазначених правил заходи воєнного стану, запроваджені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 (далі - Правила № 57), згідно з пунктом 2 якого у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Окремі категорії груп осіб, яким дозволений перетин Державного кордону України у разі введення в Україні надзвичайного або воєнного стану, визначено п. 2 Правил № 57 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Так, відповідно до п. 2-1 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Суд зауважує, що необхідність заборони виїзду військовозобов`язаних осіб пов`язана з проведенням комплексу заходів, здійснюваних, зокрема, з метою посилення обороноздатності держави та захисту її території від збройної агресії російської федерації. При цьому законодавцем передбачений перелік військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI регламентовано, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

За приписами частин першої-другої ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами 09.09.2024 року на виїзд з території України прибув громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При проходженні паспортного контролю Садовников О.О. надав наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_2 ; роздрукований витяг з «Резерв +»; довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України у Швейцарській Конфедерації від 21.08.2024 року громадянки України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка являється тещею даному громадянину; пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи та довідку МСЕК, видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витяг з реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружини) та свідоцтво про шлюб. (а.с.6-14, 48-52).

Станом на час виникнення спірних правовідносин, в Україні діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію.

Згідно із вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за призовом під час мобілізації можуть бути призвані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (статті 20,22 цього Закону).

При цьому правове регулювання військового обов`язку здійснюється відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначається ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, наявність такої відстрочки не звільняє позивача від виконання військового обов`язку в частині таких складових як-от приписка до призовних дільниць; виконання військового обов`язку в запасі; дотримання правил військового обліку, як і від вірогідності бути залученим до виконання робіт, які мають оборонний характер в особливий період під час правового режиму воєнного стану.

Водночас процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами з огляду на нормативно-правове регулювання та компетенцію органів, які визначають наявність таких прав.

Відповідно до абз. 20 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Таким чином, Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних визначає перелік військово-облікових документів для призовників і військовозобов`язаних, а також свідчить про те, що законодавчі акти України вказують на відповідні військово-облікові документи з належними відмітками, які мають значення для прийняття відповідного рішення уповноваженою посадовою особою, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України під час дії воєнного стану та проведення загальної мобілізації.

Отже, враховуючи введення в Україні воєнного стану та проведення загальної мобілізації, беручи до уваги приписи Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про прикордонний контроль», Правил № 57, суд приходить до висновку, що право громадянина на перетин кордону має бути підтверджено певними документами, які дають уповноваженій службовій особі Держприкордонслужби прийняти обґрунтоване рішення, у тому числі і відповідними військово-обліковими документами з належними відмітками.

Як зазначив позивач та не заперечується відповідачем, при перетині державного кордону 09.09.2024 р. позивач пред`явив наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_2 ; роздрукований витяг з «Резерв +»; довідку про перебування на тимчасовому консульському обліку в Посольстві України у Швейцарській Конфедерації від 21.08.2024 року громадянки України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка являється тещею даному громадянину; пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи та довідку МСЕК, видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витяг з реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження дружини громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та свідоцтво про шлюб. (а.с.6-14)

Відповідно до абзацу 4 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. (затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. зі змінами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 p. №724 та від 09.08.2024) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

Згідно абзацу 12 п. 2-1 Правил перетинання державного кордону (виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому пункту 21 та п. 22 цих Правил може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 22 них Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених п. 22 Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 22 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.

Позивач вважає, що прибувши до пункту пропуску «Чоп (Тиса)», мав право на перетин державного кордону України самостійно, без особи з інвалідністю на підставі довідки про перебування такої особи з інвалідністю на консульському обліку. Тому вважає, що відсутність у пункті пропуску матері дружини ОСОБА_8 (особи з інвалідністю II групи) не може слугувати підставою для відмови ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону за наявності на те підстави, яка визначена згідно абзацу 12 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону, а саме надання довідки про перебування ОСОБА_8 на консульському обліку в посольстві України у Швейцарській Конфедерації.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами позивача про протиправність прийнятого рішення про відмову в перетині державного кордону від 098.09.2024 р., виходячи із наступного.

Абзац 4 пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. (затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. зі змінами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 p. №724 та від 09.08.2024) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

При перетині кордону позивачем було надано документи, на підтвердження спільного проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, а саме із його тещою ОСОБА_8 , яка проживає у Швейцарській Конфедерації та перебуває там на консульському обліку (а.с.11), тоді як згідно витягу із реєстру територіальної громади позивач ОСОБА_1 проживає окремо від ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Суд зазначає, що абз. 12 є похідним від абз. 4 п.2.1. Правил перетинання державного кордону, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. (затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. зі змінами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 p. №724 та від 09.08.2024). Тобто особа для виїзду за кордон повинна мати підстави для такого виїзду, які підтверджуються документально відповідно до даного пункту. Тільки після дотримання вимог абз. 4 особа має право на підставі п. 12 перетинати кордон без особи з інвалідністю при дотриманні абз.4 щодо спільного проживання та догляду.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, теща позивача ОСОБА_8 виїхали з України без супроводу ОСОБА_1 ще 09.03.2022 р. та з тих пір в Україну не поверталася і перебуває на консульському обліку у Швейцарській конфедерації. Проте, як вбачається із матеріалів справи, а саме із доданого позивачем витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_8 17.06.2023 року, тобто уже будучи за кордоном із 2022 року і до часу винесення оскаржуваного рішення, без повернення до України (що підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку та даними ДПСУ) - 17.06.2023 р. нібито зареєструвала своє місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрований і позивач. (а.с.13), хоча в Україні на той час не перебувала і не проживала.

Така зміна реєстрації місця проживання ОСОБА_8 тещі ОСОБА_1 не могла бути здійснена через відсутність ОСОБА_8 на території України, що підтверджується даними про перетин кордону ОСОБА_8 , згідно яких ОСОБА_8 із 09.03.2022 р. на територію України не поверталася, постійно проживає та перебуває на консульському обліку у Швейцарській Конфедерації, а відтак такі дані, щодо здійснення догляду позивачем за його тещею та спільного проживання за однією адресою не відповідають фактичним обставинам, а отже у позивача не було підстав на перетин кордону. Отже, рішення відповідача про відмову в перетині кордону ОСОБА_1 є правомірним, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як уже зазначено вище, відповідно до змісту ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

Суд вказує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370, 378 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЮ.Ю.Дору