Справа № 619/7883/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р.Справа № 619/7883/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Нечипоренко І.М., м. Дергачі, повний текст складено 29.10.24 року по справі № 619/7883/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

третя особа ОСОБА_2

про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив суд скасувати постанову №388 від 19.09.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2024 у справі № 619/7883/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2024 у справі № 619/7883/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що зранку 19 вересня 2024 року він їхав на роботу рейсовим автобусом Золочів - Харків до м. Дергачі, де працює водієм у ТОВ «ТК СОЮЗ». Приблизно о 07:05 годин на автобусній зупинці за залізничним переїздом «Дергачі» його зупинили раніше незнайомі йому особи у військовій формі та стали вимагати надання їм документів, а саме паспорту та військового квитка. Позивач виконав їх вимогу та надав витребувані від нього документи. Після чого на службовому автомобілі вказані особи разом із працівниками поліції доставили позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснивши свої дії необхідністю уточнення персональних даних. Під час перебування позивача у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 працівники та начальник цього закладу постійно здійснювали тиск на нього, а після уточнення його персональних даних та з`ясування, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди, як зазначає позивач, він звертався у червні поточного року для уточнення своїх облікових даних, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, стали вимагати проходження позивачем медичного огляду ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби.

Позивач відмовився проходити медичний огляд ВЛК, мотивуючи тим, що така вимога незаконна, так як він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживає за місцем реєстрації, завчасно уточнював свої персональні дані, не перебуває у розшуку. Позивач заявив, що згоден проходити медичний огляд ВЛК при отриманні повістки за місцем реєстрації та пропозиції про проходження ВЛК від зазначеного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Після чого працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 вручив позивачу повістку №9/270 з вимогою з`явитися для уточнення персональних даних о 07:15 годин 19.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою № 388 від 19 вересня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи військовозобов`язаним, всупереч вимогам правил військового обліку 19 вересня 2024 року відмовився від проходження медичного огляду ВЛК з метою визначення ступеня його придатності до військової служби, тобто за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та до нього було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян 25500 грн.

Позивач зазначає, що відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та йому не вручався екземпляр оскаржуваної постанови від 19 вересня 2024 року № 388.

Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги ст. ст. 280, 268 КУпАП, порушено право на захист, працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно здійснювали тиск на нього, направлення на ВЛК йому не надавали, а лише в усній формі запропонували пройти позивачу медогляд, тому позивач вважає постанову № 388 від 19 вересня 2024 року незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з фальсифікацією матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 19.09.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення №388 від 19.09.2024, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 25500 грн.

Зі змісту вказаної постанови встановлено, що 19.09.2024 о 12 год 15 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , при перевірці документів ОСОБА_1 , було встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 документів, йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. ОСОБА_1 відмовився від проходження Військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги п. 69-71 постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, абз. 1, абз. 4, абз. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та Військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення Військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, абз. 7 ч. 3 абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення №388 від 19.09.2024 р., позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а тому оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 затверджено (далі - Положення № 154)

Нормами п.п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, спірні відносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію-тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Нормами абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до п.1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Пунктом 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Однак із акту відмови від проходження ВЛК встановлено, що 19 вересня 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 у присутності свідків було запропоновано військовозобов`язаному ОСОБА_1 пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби, який відмовився від проходження ВЛК, про що мається підпис на акті ОСОБА_1 .

Головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівником ЗСУ ОСОБА_3 було складено протокол № 388 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , який зазначив, що з протоколом згоден.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_2 . 19.09.2024 винесено постанову № 388 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, згідно відомостей якої 19.09.2024 о 12 год 15 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , при перевірці документів ОСОБА_1 , було встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 документів, йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. ОСОБА_1 відмовився від проходження Військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги п. 69-71 ПКМУ № 560 від 16.05.2024, абз. 1., абз. 4., абз. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та Військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення Військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487, абз. 7 ч. 3 абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 11).

Колегія суддів зазначає, що позивач, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, про що був складений акт відмови від проходження ВЛК, який був зареєстрований 19.09.2024 вх. №19422/1. Після чого був складений протокол №388 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, де в поясненнях позивач написав, що з протоколом згоден та потім була винесена постанова №388 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що абз. 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Таким чином, довід апеляційної скарги позивача про те, що проходити ВЛК він буде за місцем реєстрації при отриманні повістки за місцем реєстрації, не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відомостей відносно того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації, матеріали даної адміністративної справи не містять.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду в особливий період, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2024 у справі № 619/7883/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2024 року по справі № 619/7883/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський