Справа № 520/21338/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 р. Справа № 520/21338/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, по справі № 520/21338/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032,25 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032,25 грн.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 31.01.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати недоплачених сум додаткової винагороди у розмірі 129032,25 грн. (але не більше шести місяців), виходячи з нормативної формули положень ст. 117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100, з урахуванням принципу співмірності, законодавчо закріпленого ст. 117 КЗпП України у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку, але не більше шести місяців (з урахуванням обмежень, встановлених ст.117 КЗпП України).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, виходив з того, що на момент звернення позивача із даним позовом подія затримки розрахунку із заявником при звільненні відсутня, що свідчить про безпідставне включення до позову вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На цій підставі, дійшовши висновку про подання позову за відсутності предмета спору, суд першої інстанції виявив в діях позивача зловживання процесуальними правами.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що предметом даного спору є питання нарахування та виплати позивачу додаткової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, як основної вимоги, та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, як похідної, а тому об`єднання їх в одній позовній заяві сприяє ефективному відновленню порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 5 КАС України визначені відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Водночас, наведений перелік не є вичерпним, оскільки це прямо випливає з положень частини другої статті 5 КАС України, яка вказує на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У той же час, ч. 3 ст. 9 КАС України передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Отже, зі змісту ст. 160 КАС України вбачається право позивача обирати спосіб захисту порушеного права, викладати позовні вимоги, обставини, якими вони обґрунтовуються, з метою чого позивач в даному питанні користується певною свободою.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У той же час зі змісту ст. 45 КАС України слідує, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, положеннями КАС України передбачені певні механізми протидії зловживанням процесуальними правами.

Метою таких механізмів є ефективне запобігання умисному затягуванню справ, «позовам - клонам» та іншим маніпуляціям з підсудністю, завідомо необґрунтованим відводам, скаргам та іншим проявам недобросовісного користування учасниками судового процесу своїми процесуальними правами.

Правові висновки з даного питання були викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21, відповідно до яких саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

Разом з тим, зловживання процесуальними правами є оціночним поняттям, наявність якого має підтверджуватись доказами умисного та недобросовісного користування позивачем своїм процесуальним правом у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства.

Так, під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисної, несумлінної поведінки учасників процесу, що знаходить своє вираження у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести; використання наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження; перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтоване перевантаження роботи суду; а ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

- узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Так, висновки суду першої інстанції щодо зловживання позивачем процесуальними правами ґрунтуються на твердженні про подання безпідставного позову з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за відсутності встановленого факту несвоєчасного розрахунку, а отже події настання такої затримки, оскільки питання нарахування та виплати спірної суми також позивачем заявлено у даному позові.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції зазначав про наявність ознак подання позивачем безпідставного позову за відсутності предмета спору та подання позову у спорі, який має очевидно штучний характер.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що спірні правовідносини склались з приводу нарахування та стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129032,25 грн.

При цьому, позивач вважав наявними підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України, оскільки при звільненні зі служби з ним не було проведено остаточний розрахунок.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача обставин, які б свідчили про зловживання ним та його представником своїми процесуальними правами, зокрема такі, що свідчать про відсутність у позивача наміру вирішити реально існуючий спір, забезпечити захист свого реально порушеного права.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Суд, відповідно в ході розгляду справи має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе право позивача на формулювання обсягу чи змісту позовних вимог та надавати таку оцінку на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Натомість, фактично суд надав оцінку підставам адміністративного позову та викладених позивачем обґрунтувань, що не входить до кола питань, які вирішуються судом на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до ст. 171 КАС.

При цьому, право на заявлення в одній позовній заяві вимог про нарахування та виплату спірних сум та одночасного стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не суперечить положенням ст. 172 КАС, згідно якої, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних, а отже у випадку заявлення в одній позовній заяві кількох вимог, останні мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав зловживання позивачем процесуальними правами, які полягали у включенні до позову вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, прийнята з порушенням норм процесуального закону.

Також, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції зазначав також про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Так, положеннями ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені ст. 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 1 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, у разі встановлення судом пропуску позивачем строку звернення до суду та у випадку визнання неповажними підстав пропуску такого строку, з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про повернення позовної заяви, суд має залишити позовну заяву без руху для надання позивачу строку на усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням інших підстав для поновлення строку.

Однак, у даному випадку суд першої інстанції, зазначаючи, що із позовною заявою позивач звернувся із пропущенням строку, встановленого КАС України для звернення до адміністративного суду, та відсутність у позовній заяві обґрунтувань поважності причин пропуску строку, не надав права ОСОБА_1 обґрунтувати поважність причин пропуску строку на звернення до суду шляхом залишення позовної позивача без руху із дотриманням ч. 1 ст. 123 КАС України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Харківського окружного адміністративного суду - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/21338/24 - скасувати.

Адміністративну справу № 520/21338/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло