Справа № 560/16180/24
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

06 січня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.08.2024 №062505.

В обґрунтування позову зазначає, що оскаржувана постанова про застосування штрафу в сумі 17000 грн. є протиправною, оскільки позивач не вважається перевізником в розумінні закону та не являється працівником, трудові (цивільні) відносини з будь-якими фізичними особами-підприємцями чи юридичними особами відсутні, відтак на нього не поширюються вимоги Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказує, що штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання. Також зазначає, що на неї, як на фізичну особу не поширюються вимоги Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 та Наказу №363 від 14.10.1997.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що оскаржена постанова прийнята правомірно, оскільки стосовно позивача як перевізника встановлене правопорушення в частині відсутності на час перевірки визначених законом документів (приладів).

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту Позивач) є власником транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 .

27.08.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), проведено перевірку транспортного засобу MERSEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки зазначеного вище транспортного засобу старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Рудьом Ю.С. складено акт від 27.08.2024 №062505 про проведення перевірки, за висновками якого встановлено, що водієм ОСОБА_2 здійснювалось перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня заповнена тахокарта водія ОСОБА_2 за 27.08.2024 року, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

09.10.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №133117, в якій вказано, що позивачем, 27.08.2024 о 08 год. 25 хв., Дніпропетровська обл., А/Д М-30, 916 км. + 897 км. допущено порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке зафіксовано в акті від 27.08.2024 №062505, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Не погоджуючись з такою постановою відповідача, позивач оскаржив вказану постанову до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом №2344-ІІІ.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно статті 1 Закону №2344-ІІІ встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник, який здійснює перевезення вантажів.

Стаття 60 Закону №2344-ІІІ передбачає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водії і перевізники також зобов`язані мати документи, що стосуються регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв та порядку його обліку.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (Положення №340), згідно з п. 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Відповідно до п. 6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні: - картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; - контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; - тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: - забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; - своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема: дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Суд встановив, що актом перевірки було зафіксовано відсутність у водія заповненої тахокарти водія за 27.08.2024.

Суд зазначає, що в акті перевірки зазначено, що водій від надання пояснень і підпису відмовився.

Позивач зауважив, що транспортний засіб - марки MERSEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить їй, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , проте, даний транспортний засіб за довіреністю від 23.08.2024 використовує ОСОБА_3 .

Позивач звертає увагу, що вона під час спірних правовідносин не була перевізником та не має відношення до подій, які описані у вищезгаданому акті перевірки та постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 28.08.2024, відповідно до якої автомобільним перевізником зазначений ФОП ОСОБА_3 , що в свою чергу виключає її відповідальність за ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд встановив, що при здійснені перевірки водій транспортного засобу надав наступні документи: посвідчення водія: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ТТН.

Відповідно до наданої ТТН №3 від 26.08.2024 встановлено, що автомобільним перевізником вказано ФОП ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу, що посилання позивача на ті документи, які останній долучає до позовної заяви, а саме: довіреність від 23.08.2024 про право розпоряджатися транспортним засобом MERCEDES-BENZ р.н. НОМЕР_1 є безпідставним, оскільки вказані документи не надавалися під час перевірки, а також довіреність надає право вчиняти дії від імені власника транспортного засобу, а не від власного імені представника згідно положень ст.237 та ч.3 ст.244 ЦК України.

Крім того, твердження позивача про те що лист із запрошенням на розгляд справи вона отримала лише 17.10.2024 є безпідставними оскільки згідно із трекінгу Укрпошти встановлено, що вказаний лист прибув у відділення за місцем реєстрації позивача 26.09.2024.

Відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать, та обов`язок якого обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення та виду послуг відправлення.

Надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідачем щодо інформування. При цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача).

Суд також зауважує, що позивачем не було реалізовано право на оскарження відповідних дій/актів до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю, відповідно до вимог пункту 32 Порядку № 1567, щодо її оскарження.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Позивач стверджує, що він не є перевізником, у той же час, позивач не додає до матеріалів позовної заяви доказів на підтвердження вказаних доводів, оскільки транспортний засіб належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, при цьому довіреність надана до позовної заяви не може бути належним доказом, оскільки її не було надано під час розгляду справи про застосування адміністративно - господарського штрафу та під час проведення рейдової перевірки.

З огляду на це, суд оцінює критично зазначені покликання позивача на те, що він не є тією особою, до якої повинна бути застосована штрафна санкція.

За змістом статей 238, 239 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф. Відповідно до частини першої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до ст. 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Згідно абз.3 ст.60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, доводи позивача є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме ним, як суб`єктом господарювання.

Норми Закону №2344-ІІІ зобов`язують автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, до яких відносяться, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Зі змісту даної норми встановлено, що вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами. Одним із таких документів є протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, обов`язкова наявність якого передбачена у разі, якщо транспортний засіб обладнано тахографом.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що вказаний транспортний засіб на момент проведення перевірки знаходився у користуванні саме позивача, який в свою чергу вважається автомобільним перевізником на момент проведення перевірки, а отже позивач не довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, за яке його притягнуто до відповідальності згідно винесеною постанови №062505 від 27.08.2024 року, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги позивача необхідно залишити без задоволення в повному обсязі.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання протиправною, скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 133117 від 09.10.2024- відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області (вул. Соборна, 75,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя О.П. Шевчук