Справа № 200/8895/24
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року Справа№200/8895/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26 липня 2024 року №61 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01 грудня 1991 року по 14 вересня 1992 року, з 04 серпня 1995 року по 31 грудня 1998 року та з 01 жовтня 2001 року по 07 січня 2008 року на посаді «палатної медичної сестри дорослого інфекційного відділення» в КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка» до пільгового стажу за Списком №2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 10 липня 1991 року по 01 червня 2024 року в Костянтинівській міській інфекційній лікарні (з 19 вересня 2019 року перейменована в Комунальне некомерційне підприємство «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка») в подвійному розмірі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву від 18 липня 2024 року про призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15), та з урахуванням норм статті14-6.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову вказано, що спірним рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із відсутністю необхідної кількості стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у відповідачів, яких, на думку суду, не вистачало для всебічного та об`єктивного розгляду справи.

ГУ ПФУ в Донецькій області надано відзив на позовну заяву, де викладено прохання у її задоволенні відмовити з огляду на таке.

18.07.2024 ОСОБА_1 , звернулась через веб - портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон - № 1058).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 26.07.2024 прийнято рішення № 61 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058, у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 - 10 років.

Вік позивача на дату звернення становить 50 років 09 місяців 14 днів. Страховий стаж складає - 47 років 09 місяців 27 днів.

Періоди роботи з 10.07.1991 по 14.07.1997 та з 02.10.1997 по 31.12.2003 зараховано до загального страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до вимог статті 60 Закону №1788.

Пільговий стаж за Списком № 2 - не підтверджено. До пільгового стажу за Списком № 2 згідно з пільговою довідкою комунального некомерційного підприємства «Інфекційна лікарня м. Констянтинівка» від 24.05.2024 № 11 не враховано:

- періоди роботи з 01.12 1991 по 14.09.1992,з 04.08.1995 по 31.12.1998, з 01.10.2001 по 07.01.2008 на посаді старшої медичної сестри інфекційного відділення для дорослих, оскільки відсутні виписки із наказів по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

В записах 1- 5 трудової книжки НОМЕР_1 від 22.01.1992 відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 383.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 26.07.2024 прийнято рішення № 61 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058, у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 - 10 років.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській надано відзив на позовну заяву, де викладено прохання у її задоволенні відмовити з огляду на таке.

18.07.2024 позивачкою подана заява до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) (Список №2).

26.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з документами страховий стаж з урахуванням кратності становить 47 років 9 місяців 27 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за Списком №2 не зараховано період роботи згідно довідки про підтвердження стажу роботи від 24.05.2024 №11, оскільки в матеріалах справи відсутні накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Щодо зобов`язання зарахувати позивачці період роботи у КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка» у подвійному розмірі відповідачем наголошено наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058, тобто з 01.01.2004 всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 24 Закону 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Оскільки, Закон 1058 набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону № 1788-ХІІ підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004.

У постанові Верховного Суду від 11.10.2019 у справі 329/553/17 колегія суддів зазначила, що враховуючи, що Особа отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а не за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення то у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі.

У адміністративному позові позивач зазначає, що редакція статті 60 Закону № 1788- ХІІ є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону 1058 не скасовує ст. 60 Закону № 1788-ХІІ та не зупиняє її дію. Однак, відповідач не погоджується з такими доводами позивача, оскільки абз. 1, 2 п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Таким чином, з огляду на викладені вище положення законодавчих норм, Головним управлінням правомірно не враховано стаж з 01.01.2004 по 31.05.2024 у подвійному розмірі, оскільки відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота у закладах охорони здоров`я зараховується до стажу у подвійному розмірі до 31.12.2003, ця норма не поширюється на працівників які продовжують працювати у закладах відділень охорони здоров`я після набрання чинності Закону України.

Щодо зобов`язання призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач зазначає наступне.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, страховий стаж складає 47 років 9 місяців 27 днів, стаж роботи за Списком № 2 не визначено.

В даному випадку, необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: досягнення особою необхідного віку, наявність страхового стажу та стажу роботи на пільгових умовах.

Норми Закону № 1788-ХІІ в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 2 не підлягають застосуванню, оскільки Закон 1058, як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом № 2148-VIII - з 11.10.2017, а тому, умови призначення пільгової пенсії мають визначатися на підставі ст. 114 Закону 1058, а не на підставі пункту «б» ст. 13 Закону 1788-ХІІ.

Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в межах спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки не поширює свою дію на позивача, адже остання станом на 01.04.2015 не мала необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та не досягла 50-річного віку.

Оскільки на дату звернення позивачці виповнилося 50 років, при необхідних 55ти роках, для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 немає законних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт ID НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

18.07.2024 позивачем подана заява до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) (Список №2).

26.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Оскаржуване рішення мотивоване відсутністю достатньої кількості пільгового стажу та не досягненням віку для призначення пенсії.

Зокрема зазначено, що згідно з документами страховий стаж з урахуванням кратності становить 47 років 9 місяців 27 днів. Вік заявниці на дату звернення становить 50 років 09 місяців 14 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за Списком №2 не зараховано період роботи згідно довідки про підтвердження стажу роботи від 24.05.2024 №11, оскільки в матеріалах справи відсутні накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Посилань на обставини та підстави не зарахування період роботи з 10 липня 1991 року по 01 червня 2024 року в Костянтинівській міській інфекційній лікарні в подвійному розмірі до стажу позивача оскаржуване рішення не містить.

Одночасно позовна заява, окрім визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення не містить вимог щодо визнання дій або бездіяльності відповідача стосовно не врахування вказаного стажу у подвійному розмірі, натомість містить вимогу про зобов`язання відповідача такий зарахувати.

Наявна у матеріалах довідка про підтвердження стажу роботи від 24.05.2024 №11 містить посилання на накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Та свідчить про те, що позивач з 01.12.1991 по 14.09.1992, з 04.09.1995 по 31.12.1998, з 01.10.2001 по 07.01.2008 обіймала посаду палатна медична сестра що передбачена Списком №2 розділ ХХIV підрозділ 2260000а Постанова КМУ від 11.03.1994 №162.

Трудова книжка позивачки серія НОМЕР_1 від 22.01.1992, містить відомості про роботу позивача медичною сестрою з 10.07.1991 по теперішній час працює.

В матеріалах справи наявна довідка ОК -5, де у розділі «Відомості по спеціальному стажу» вбачається, що посада яку обіймала позивача з 1999 року та по 2021 рік облікована кодом спец стажу ЗП3055Е2.

Також позивачкою суду надані копії наказів про проведення атестації робочих місць від 21.09.1994 №002/58, від 20.09.1999 №002/65, від 13.09.2004 №002/67, від 07.09.2009 №003/61, від 01.09.2014 №02-10/88, від 21.10.2019 №01-10/19.

За встановлених фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3,4до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2,наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті13та статті100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом із записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , позивач працювала та працює на посаді медичної сестри інфекційного відділення для дорослих.

Наказами Міської інфекційної лікарні м. Костянтинівка від 21.09.1994 №002/58, від 20.09.1999 №002/65, від 13.09.2004 №002/67, від 07.09.2009 №003/61, від 01.09.2014 №02-10/88, від 02.09.2019 №01-10/112 професії старша медична сестра, медсестра палатна, медична сестра атестовані за Списком № 2 (код 226000а).

Крім того відомості про спеціальний стаж позивачки наявні у довідці ок-5 за період з 1999 року по березень 2024 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 01 грудня 1991 року по 14 вересня 1992 року, з 04 серпня 1995 року по 31 грудня 1998 року та з 01 жовтня 2001 року по 07 січня 2008 року на посаді «палатної медичної сестри дорослого інфекційного відділення» в КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка».

Як встановлено матеріалами справи, відповідач не скористався повноваженнями, наданими йому положеннями ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV щодо витребування відповідних документів від підприємств-роботодавців позивача.

Водночас, п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, встановлює, що при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Вік позивача на дату звернення становить 50 років 09 місяців 14 днів., оскаржуване рішення окрім відсутності необхідної кількості пільгового стажу містить відмову через недосягнення пенсійного віку.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Крім того, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148, що доповнив Закон № 1058розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам

Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13Закону №1788вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за позивач досягла 50-річного віку.

Суд наголошує, що відповідно до п. «б» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за умови досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, досягла необхідного віку (50 років згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788).

Таким чином, суд вважає, що рішення про відому у призначенні пенсії прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 10 липня 1991 року по 01 червня 2024 року в Костянтинівській міській інфекційній лікарні (з 19 вересня 2019 року перейменована в Комунальне некомерційне підприємство «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка») в подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що редакція ст. 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час, а ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує статтю 60 Закону № 1788-XII та не зупиняє її дію.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що протягом спірного періоду позивач працювала у закладі охорони здоров`я.

З огляду на наведене, робота на посадах медсестри кабінету інфекційних захворювань та палатної медсестри, медсестри індивідуального догляду, медсестри денного стаціонару, сестри медичної палатної дитячого інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Інфекційна лікарня м. Костянтинівка» дає право на зарахування стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення».

Суд констатує, що в спірному рішенні відповідача не визначено, які саме періоди роботи позивача зараховано чи не зараховано до пільгового та страхового стажу, зокрема, з урахуванням статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.05.2024 у подвійному розмірі, оскільки відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота у закладах охорони здоров`я зараховується до стажу у подвійному розмірі до 31.12.2003, ця норма не поширюється на працівників які продовжують працювати у закладах відділень охорони здоров`я після набрання чинності Закону України.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі (відділенні) охорони здоров`я. При цьому, у відповідності до розрахунку стажу періоди з 10.07.1991 по 14.07.1997, з 02.10.1997 по 31.12.2003 враховано позивачу до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу періодів роботи з 01.01.2004 по 31.05.2024 до пільгового стажу в подвійному розмірі.

Крім викладеного вище, за результатом розгляду справи судом встановлено, що загальний страховий позивача враховано відповідачем включно по 31 березня 2024.

Разом із цим, суд зауважує, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, визначено, зокрема, що страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).

Слід зробити висновок, що не зарахування органом пенсійного фонду до загального страхового стажу та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 квітня 2024 року по 31 травня 2024 року є протиправним, адже страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви.

Підсумовуючи, період роботи позивачки з 01 січня 2004 року по 31 травня 2024 року підлягає зарахуванню як до загального страхового стажу, так і до пільгового стажу за Списком №2 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Ураховуючи викладене позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1- р/2020, зарахувавши періоди роботи з 01 грудня 1991 року по 14 вересня 1992 року, з 04 серпня 1995 року по 31 грудня 1998 року та з 01 жовтня 2001 року по 07 січня 2008 року до пільгового стажу за Списком №2, зарахувавши до стажу позивачки період роботи з 01 січня 2004 року по 31 травня 2024 року до пільгового стажу за Списком №2 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, м. Івано- Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84122 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26 липня 2024 року №61 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1- р/2020, зарахувавши періоди роботи з 01 грудня 1991 року по 14 вересня 1992 року, з 04 серпня 1995 року по 31 грудня 1998 року та з 01 жовтня 2001 року по 07 січня 2008 року до пільгового стажу за Списком №2, та зарахувавши період роботи з 01 січня 2004 року по 31 травня 2024 року до пільгового стажу за Списком №2 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, м. Івано Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2025 року.

Суддя І.В. Буряк