Справа № 490/1842/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 490/1842/23

Головуючий І інстанції: Шолох Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 09.08.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до Укртрансбезпеки, у якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 17.02.2023р. серії АА №00005344 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі - 8500 грн. та закрити провадження у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2023р. посадовою особою відповідача прийнято оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 8500 грн. Проте, позивач не згоден з таким рішенням, вважає його протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, так є власником вантажного транспортного засобу, а ТОВ «Ойл Ультра Плюс» належним користувачем, що, зокрема, підтверджується товарно-транспортною накладною та договором оренди.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду 1-ї інстанції, позивач 30.08.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.08.2024р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

16.09.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

01.10.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 », який, на підставі нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу від 02.07.2021р., передав в оренду ТОВ «Ойл Ультра Плюс».

Інформація про ТОВ «Ойл Ультра Плюс» була внесена до тимчасового реєстраційного талону, строк дії якого до 02.07.2024р.

17.02.2023р. старшим державним інспектором відділу впровадження систем фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Савченко В.О. було винесено постанову серії АА №00005344 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Згідно з вказаною вище постановою, 17.01.2023р. о 10:32 год. за адресою Н-11, км76+702, Дніпропетровська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 » з перевищенням зазначених у п.22.5 ПДР України нормативних параметрів навантаження на одинарну вісь такого транспортного засобу на 5.54% (тобто 0,638 т), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь - 11.5 т.

Не погоджуючись із правомірністю винесення зазначеної вище постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова була прийнята відповідачем обґрунтовано та із дотриманням приписів чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується із наведеними висновками суду попередньої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні у даній справі правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3553-ХІІ, Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, Законом України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-VI, «Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567), «Правилами дорожнього руху» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306), «Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30), а також «Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879).

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ч.1 ст.29 Закон №3353-ХІІ, до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція, а також технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів та стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб відповідно до цього Закону підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Як передбачено у п.п.22.1 та 22.5 ПДР України, маса вантажу, що перевозиться, та розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Так, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною - 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад - 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на - 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує - 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що чинними ПДР встановлено заборону перевезення вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують хоча б один нормативно-ваговий параметр фактичної маси та/або навантаження на вісь. А відтак, перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

У свою чергу, ч.2 ст.132-1 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними та великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Зокрема, вказаною вище нормою визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними та великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або ж залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно, однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30% та трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення габаритно-вагових норм понад 30%.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком №1174.

Згідно з п.7 Порядку №1174, фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Пунктами 11-17 цього ж Порядку регламентовано, що автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені КУпАП.

Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи; первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку з використанням наскрізного шифрування.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про:

- засоби вимірювальної техніки - назва засобу, його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

- місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

- найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

- дату та час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з п. Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);

- фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

- відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

Рішення посадової особи, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису і створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, передбачено положеннями «Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі» (затв. наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021р. №512).

Пунктом 1 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2 та 3 ст.132-1 КУпАП.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Укртрансбезпеці.

Згідно п.2 Розділу ІІ Інструкції №512, уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Як визначено п.3 Розділу ІІ Інструкції №512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу і встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Укртрансбезпеки, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється у відповідності до додатка 1 до цієї Інструкції.

Тобто, враховуючи, що сформована системою в автоматичному режимі постанова виноситься без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що прямо передбачено п.3 Розділу ІІ Інструкції №512, а також враховуючи, що, а ні Порядком №1174, а ні Інструкцією №512 не передбачено перед винесенням постанови складення будь-яких інших матеріалів (актів, довідок зважування тощо), можливість перевірити правомірність притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП виникає у уповноваженої на те особи, в тому числі суду, на підставі дослідження інформації від автоматичних пунктів, яка передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Дослідивши наявні в матеріалах цієї справи докази (інформаційні картки ГВК) щодо зафіксованої події адміністративного правопорушення, судова колегія доходить висновку, що з них являється за можливе встановити метадані, перелік яких визначено п.15 Порядку №1174.

Порушення, за які позивача оскаржуваною постановою від 17.02.2023р. серії АА №00005344 було притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу «WIM 78. WAGA WIM35», який відповідає вимогам встановленим чинним законодавством, на підтвердження чого до відзиву на апеляційну скаргу надано експертний висновок від 29.12.2020р. №1211, сертифікати відповідності від 27.12.2022р. №113-0694/11F-22 та №113-0695/11F-22, сертифікати перевірки типу від 20.09.2021р. №113-0694-21, від 21.09.2021р. №113-0695-21 та від 13.04.2021р. №113-0619-21.

У контексті зазначеного, судова колегія звертає увагу на те, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, доступ до чого є абсолютно обмеженим, а тому вносити, коригувати або ж змінювати зміст такої постанови - є неможливим.

Як уже встановлено судом апеляційної інстанції, у спірній постанові від 17.02.2023р. серії АА №00005344 наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду відповідної справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким було здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату, час фіксації здійснення вимірювання, повну масу транспортного засобу, навантаження на осі.

Таким чином, зміст оскаржуваної постанови дійсно відображає усі істотні ознаки складу цього адміністративного правопорушення.

У той же час, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що відповідно до посвідченого нотаріально договору оренди транспортного засобу від 02.07.2021р. позивач передав ТОВ «ОЙЛ УЛЬТРА ПЛЮС» у строкове платне користування транспортний засіб «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 », і перевезення вантажу безпосередньо здійснювалося саме Товариством, як орендарем, а не власником транспортного засобу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

За приписами ст.14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2 і 3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно з законом про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або ж керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Слід зазначити, що процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу регулюється відповідним Порядком (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018р. №1197, чинним на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин), відповідно до п.п.3,24 якого, підставами для внесення до Реєстру відомостей щодо належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Внесення до Реєстру відомостей про належного користувача - працівника, визначеного керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою уповноваженого в установленому законодавством порядку представника юридичної особи або належного користувача.

Тобто, за ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, несе відповідальна особа (особа за якою зареєстровано транспортний засіб) або ж належний «користувач» транспортного засобу, який внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Разом із тим, у відповідності до ст.60 Закону №2344-III, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Згідно зі ст.1 цього Закону, автомобільним перевізником вважається фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону №2344-ІІІ).

Статтею 34 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен, в тому числі виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

У той же час, за правилами ст.48 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Так, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника-документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія-посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або ж документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Отже, суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є автомобільний перевізник.

Згідно з «Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (затв. наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363), перевізник це фізична або юридична особа - це суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Разом із тим, відповідно до абз.4 п.16 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. за №1388), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Як передбачено п.6.2 «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них» (затв. наказом МВС від 11.08.2010р. №379), за письмовою заявою власника транспортного засобу - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим транспортним засобом іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві.

Пунктом 6.3 вказаної вище Інструкції закріплено, що якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортний засіб іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування та (або) розпорядження транспортним засобом.

Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку про те, що власник транспортного засобу, в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій особі, зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Пункту 2 «Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018р. №1197), визначає: належний користувач - це фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, у відповідності до ст.14-2 КУпАП несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що чинним законодавством передбачений обов`язок власника здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу у разі тимчасової передачі права користування такого засобу, проте чинним законодавством не передбачений обов`язок належного користувача отримувати тимчасовий реєстраційний талон, так само, як і не визначено виключності тимчасового реєстраційного талону, як єдиного способу затвердити тимчасову передачу права користування транспортним засобом іншій особі, таким документом може бути також договір оренди/найму.

Досліджуючи матеріали даної справи, колегією суддів встановлено, згідно з договором оренди транспортного засобу від 02.07.2021р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ОЙЛ УЛЬТРА ПЛЮС», дане Товариство є користувачем транспортного засобу «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 ». Договір укладено з дотриманням вимог ст.799 ЦК України, в т.ч. і в частині нотаріального посвідчення.

У п.7.6 Договору встановлено, що усі правовідносини, що виникають у зв`язку із виконанням умов цього Договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства.

Також, відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 , за ТОВ «ОЙЛ УЛЬТРА ПЛЮС» (який не є власником) зареєстрований транспортний засіб «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що як при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і при розгляді справи судом першої інстанції та уповноваженою особою Укртрансбезпеки, був залишений поза увагою той факт, що на час здійснення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 не був належним користувачем згаданого транспортного засобу «RENAULT MAGNUM 440» д.н.з. « НОМЕР_1 » у розумінні чинного законодавства, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст.278 КУпАП в частині вчинення належних дій до підготовки розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Враховуючи вищевикладене та важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення, та той факт, що відповідачем не було повно та всебічно встановлено обставини справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, судова колегія дійшла висновку, що невиконання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства в цій частині свідчить про незаконність всієї процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Згідно з ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як наслідок, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам даної справи, невірне застосування ним норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову відповідача, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 серпня 2024 року - скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) від 17.02.2023 року серії АА №00005344 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі - 8500 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 07.01.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко