Справа № 160/14178/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування податкової вимоги,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
Позивач звертає увагу, що здійснила оплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в розмірі 4882грн. в повному обсязі, що підтверджується квитанцією про оплату від 03.08.2021 р., а також повністю сплатила зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-й рік в сумі 5065грн., що підтверджується квитанцією про оплату від 03.08.2021 р.
Ухвалами суду позовну заяву залишено без руху та після усунення виявлених недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно та у відповідності із вимогами законодавства. Відповідач підтвердив нарахування позивачу зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за ставкою 0,5%, з посиланням на рішення Надеждівської сільської ради від 05.06.2018 р. №272-ХІХ/VІІ "Про місцеві податки і збори на території Надеждівської сільської ради на 2019 рік" та від 25.04.2019 року № 366-ХХVІ/VІІ "Про місцеві податки і збори на території Надеждівської сільської ради".

Відповідач зазначив, що сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2020 рік становить (467,90кв.м.*23,615грн)/12*11= 10128,67грн. (з урахуванням пункту 52-5 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, виключено

нарахування податку за березень 2020 року).

Відповідач вказує, що на підставі даних інтегрованої картки платника податків (далі - ІКП) у ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (код класифікації державного бюджету 18010300) у сумі 17249,13грн., а також податковий борг з земельного податку з фізичних осіб (код класифікації державного бюджету 18010700) у сумі 152,44грн.

За наявності в ІКП податкового боргу, на підставі ст.ст.59.88 та 89 ПК України, по ОСОБА_1 в автоматичному режимі сформовано та у встановленому порядку надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення податкову вимогу форми «Ф» №0-0418 вії 18.05.2021 року про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості (код класифікації державного бюджету 18010300) та з земельного податку з фізичних осіб (код класифікації державного бюджету 18010700) та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №0-0418 від 18.05.2021 року.

При цьому, відповідач, посилаючись на підпункт 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України, вказує, що 27.08.2021 року ним відкликано податкову вимогу №0-0418 від 18.05.2021 року та внесено відповідні корективи до ІКП ОСОБА_1 . Для підтвердження цього до відзиву надав витяги з ІКП позивача.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником об`єкта нерухомого майна будинку контори, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа цього нежитлового приміщення становить 467,9 кв.м. Право власності позивача на вказане нерухоме майно виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Д.В. Викладене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності від 10.07.2013 р. № 5971920, технічним паспортом на будівлю контори.

На дату придбання будинку у власність позивач мала прізвище " ОСОБА_2 ". Проте, згідно свідоцтва про зміну імені від 24.05.2018 р. серії НОМЕР_1 , позивач змінила прізвище на " ОСОБА_3 ".

16.07.2021 року засобами поштового зв`язку позивач отримала податкову вимогу від 18.05.2021 року №0-0418 разом з рішенням про опис майна в податкову заставу, зі змісту яких дізналась про заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 17 249грн. 13коп.

17.07.2021 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача.

23.07.2021 відповідачем за № 53381/6/04-36-24-03-10 надано відповідь, до якої додані копії податкових повідомлень-рішень №0-0481 від 03.12.2020 року на суму 9'762грн.73коп. та №0-0481 від 03.12.2020 року на суму 7 486грн. 40коп.

28.07.2021 позивач отримала податкове повідомлення-рішення № 0-0481 від 22.06.2021 року на суму 10'128грн.67коп.

Представник позивача 02.08.2021 звернувся до відповідача з адвокатським запитом.

11.08.2021 відповідачем за № 57468/6/04-36-24-03-10 надано відповідь щодо розрахунку позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Надеждівської сільської ради від 05.06.2018 р. №272-ХІХ/VІІ "Про місцеві податки і збори на території Надеждівської сільської ради" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік. Ставки податку встановлені зазначеним вище органом місцевого самоврядування у відсотковому співвідношенні до розміру мінімальної заробітної плати залежно від зональності та типів об`єктів нерухомості відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507.

Так, за кодом класифікації будівель та споруд 1220.9 "Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші" в рішенні Надеждівської сільської ради від 05.06.2018 р. №272-ХІХ/VІІ встановлено ставку податку в розмірі 0.25 % від розміру мінімальної заробітної плати, який, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 01 січня становив 4173 грн.

Отже, ставка податку за 1 кв.м. у 2019-му році складала 10,43 грн. (4173 грн.*0,25 %), а не 20,86 грн., яку відповідач розрахував в оскаржуваному повідомленні рішенні від 03.12.2020 р.

Відтак, замість податку в розмірі 4880.20 грн. (467,9 кв.м.* 10,43грн.), відповідач помилково визначив позивачу 9762,73 грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тобто вдвічі більший розмір.

З листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 23.07.2021 р. №53381/6/04-36-24-03-10 вбачається, що контролюючий орган застосовує у 2019-му році ставку податку в розмірі 0,5%, встановлену в рішенні Надеждівської сільської ради від 05.06.2018 р. №272-ХІХ/VІІ для будівель та споруд з кодом класифікації 1274.7 "Інші будівлі", що є помилковим.

Також, рішенням Надеждівської сільської ради від 25.04.2019 р. №366-ХХVІ/VІІ "Про місцеві податки і збори на території Надеждівської сільської ради" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік.

Згідно цього рішення, відповідач безпідставно завищив розмір зобов`язань позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-й рік у податковому повідомленні-рішенні від 22.06.2021 р. № 0-0481, також застосувавши ставку податку в розмірі 0,5 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої для будівель та споруд з кодом класифікації 1274.7 "Інші будівлі", тоді як застосуванню підлягає ставка 0,25, встановлена для будівель та споруд з кодом 1220.9 "Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші".

Таким чином, оскільки розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01.01.2020 р. становив 4723 грн., то ставка податку за 1 кв.м. у 2020-му році складала 11,80 грн. (4723 грн.*0,25 %), а не 23,615 грн., яку відповідач розрахував та відобразив в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 22.06.2021 р. як заборгованість. Відтак, замість податку в розмірі 5065 грн. (467.9 кв.м.* 11,80грн) відповідач помилково визначив позивачу 10128,67 грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2020 році, тобто вдвічі більший розмір ніж встановлений законом.

Згідно частин 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Відповідно п.п.9, 10 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, технічна інвентаризація комплексу будівель та споруд проводиться шляхом інвентаризації окремих будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, об`єднаних у комплексі цільовим призначенням, розташованих за однією адресою. Призначення комплексу будівель чи споруд визначається на основі документів, представлених замовником, та на підставі натурного огляду об`єктів технічної інвентаризації за переважаючим прикладом. За результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).

З наведених вище приписів вбачається, що віднесення будівель, споруд (об`єктів оподаткування), які перебувають у власності платників податку на майно до відповідного класу Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, зазначених у рішеннях Надеждівської сільської ради про встановлення місцевих податків, повинен здійснюватись на підставі дослідження відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідають технічному паспорту на об`єкт нерухомості, в якому вже визначено функціональне призначення нерухомого майна за ознаками якого воно відноситься до певного класу.

Згідно технічного паспорту на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Надеждівка, вул.Садова, буд.25 та належить позивачу на праві власності, цей об`єкт відноситься до нежитлових приміщень, призначених для конторських цілей (будівля контори). Відповідач, визначаючи розмір податкових зобов`язань, повинен був застосовувати ставку податку в розмірі 0,25, встановлену для будівель та споруд 1220.9 "Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші" в рішеннях Надеждівської сільської ради від 16.02.2017 р. №166-ХІ/VІІ, від 05.06.2018 р. №272-ХІХ/VІІ, від 25.04.2019 р. №366-ХХVІ/VІІ "Про місцеві податки і збори на території Надеждівської сільської ради", замість застосованої ставки податку для будівель і споруд 1274.7 "Інші будівлі", якою збільшено розмір податкових зобов`язань позивача вдвічі.

Згідно квитанцій про оплату № 99482437 та № 99483609 від 03.08.2021 позивач здійснила оплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно, за 2019 рік у розмірі 4882грн. 00коп. та за 2020 рік у розмірі 5065грн. 00коп.

Таким чином, з огляду на встановлене у рішенні вище, оспорювані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкової вимоги №0-0418 від 18.05.2021 року, суд не залишає поза увагою обґрунтування відповідача стосовно її відкликання та внесення відповідних коректив до ІКП ОСОБА_1 , з посиланням на надані витяги з ІКП позивача.

Відповідно до ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

· сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

Податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

· контролюючий орган скасовує раніше прийняте ППР про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

ППР або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого ППР або податкової вимоги.

· контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого ППР або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

ППР або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

· рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується ППР контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

ППР або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

· рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у ППР контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

ППР або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Відповідачем не надано доказів (відповідних копій) прийняття рішень про відкликання податкової вимоги; зменшення нарахованої суми грошового зобов`язання раніше прийнятих ППР або суми податкового боргу, визначеної в податковій вимозі; зарахування самостійно погашеної позивачем суми боргу; скасування оспорюваних ППР тощо.

Інформація з ІКП ОСОБА_1 не є належним та допустимим доказом відкликання оспорюваної податкової вимоги у розумінні ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України. Інших доказів відповідачем не надано.

Отже, вимога позивача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.05.2021 року №0-0418 підлягає задоволенню.

Враховуючи задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2724грн. 00коп., сплаченого квитанціями №24640 від 12.08.2021 на суму 1816грн 00коп. та №79878 від 02.10.2021 на суму 908грн 00коп.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0481 від 03.12.2020 року на суму 9'762грн.73коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0481 від 22.06.2021 року на суму 10'128грн.67коп.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0418 від 18.05.2021 року на суму 17 401грн. 57коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17А), ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2724грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири грн.) 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова