Справа № 140/6213/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6213/24 пров. № А/857/20043/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року (суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зарахування до пільгового стажу роботи періоду перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням ОСОБА_1 та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 24 листопада 2020 року по день звернення та здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з урахуванням даного страхового стажу з дати звернення, з урахуванням виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мають, зокрема, непрацюючі чоловіки, яким встановлено ІІІ групу інвалідності і страховий стаж яких становить 35 років. ОСОБА_1 має 56 років 0 місяців 5 днів повного страхового стажу, тому має право на виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що тривалість пільгового стажу не відповідає вимогам частини 3 статті 114 Закону та страховий стаж є недостатнім для виконання умов частини 2 статті 114 Закону, для переведення з пенсії по інвалідності третьої групи внаслідок трудового каліцтва на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком на даний час немає підстав. Щодо врахування до пільгового стажу періодів перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням відповідач зазначає, що згідно з нормами чинного пенсійного законодавства такі періоди зараховуються до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Після призначення пенсії по інвалідності позивачу стало відомо, що відповідачем було зарахованого до пільгового підземного стажу за Списком №1 18 років 2 місяці 23 дні (пільговий стаж роботи з повним робочим днем під землею). Повний страховий стаж згідно рішення про перерахунок пенсії становить 56 років 0 місяців 5 днів.

До пільгового підземного стажу не було зараховано період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку стажу та пенсії, просив зарахувати період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та виплачувати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, у зв`язку з тим, що він має 56 років 0 місяців 5 днів страхового стажу.

22 квітня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило, що період перебування на інвалідності у зв`язку професійним захворюванням до страхового пільгового стажу не зараховано. Перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком не здійснено.

Свою відмову відповідач мотивує тим, що тривалість пільгового стажу не відповідає вимогам частини 3 статті 114 Закону та страховий стаж є недостатнім для виконання умов частини 2 статті 114 Закону, для переведення з пенсії по інвалідності третьої групи внаслідок трудового каліцтва на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком на даний час немає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону № 1058-1V пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю І групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Як передбачає абзац перший частини першої статті 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мають, зокрема, непрацюючі чоловіки, яким встановлено ІІІ групу інвалідності і страховий стаж яких становить 35 років.

Водночас абзацом третім частини першої статті 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно зі статтею 8 Закону України від 02 вересня 2008 року №345-VI Про підвищення престижності шахтарської праці (далі - Закон №345-VI) мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, ст. 8 Закону №345, абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058 передбачені пільги для шахтарів щодо підвищеного мінімального розміру пенсії за віком. Ці пільги поширюються на працівників, зазначених у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 26.05.2020 р. у справі №205/8712/16-а.

При цьому слід врахувати, що ст. 8 Закону №345, абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону №1058 передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 р у справі №345/763/17 та від 26.05.2020 у справі №205/8712/16-а.

Таким чином, умовою виплати пенсії у розмірах встановлених ст.8 Закону №345 та абз.3 ч.1 ст.28 Закону №1058 є призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 33 Закону №1058 Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

ОСОБА_1 має 56 років 0 місяців 5 днів повного страхового стажу, тому має право на виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Дана обставина підтверджується рішенням про призначення пенсії.

Стосовно зарахування до пільгового підземного стажу періоду перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворювання.

Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_1 не просив перевести його на пенсію за віком (зокрема на пільгових умовах) та вказано прохання перерахувати розмір пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з урахуванням даного страхового стажу.

Колегія суддів зазначає, що пенсія по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням призначена ОСОБА_1 з 24.11.2020

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст.24 Закону №1058 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону №1788 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що дійсно законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності до стажу роботи.

Однак, законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону № 1788-ХІІ.

Для позивача не застосовується пільгове зарахування періоду перебування на інвалідності до пільгового стажу, оскільки це зарахування застосовується саме для накопичення права на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, а не для призначення та перерахунку пенсії по інвалідності у певному розмірі.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що до пільгового підземного стажу слід зарахувати період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням для перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду яка викладена в постанові від 18 квітня 2019 року у справі №392/17/17.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в справі №140/6213/24 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська