Справа № 420/3159/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3159/24

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової академії (м. Одеса) (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.06.2020, включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення 119 967,45 грн. за період з 01.03.2018 по 20.06.2020, включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок №44).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходженні військової служби відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував грошове забезпечення, зокрема, індексацію грошового забезпечення.

Мотивуючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.06.2020 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації, позивач указує, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року був меншим за суму можливої індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, а тому відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 відповідач повинен виплатити фіксовану індексацію грошового забезпечення, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 20.04.2019 у справі № 320/8554/21, позивач зауважує на тому, що не дотримання відповідачем вимог пункту 5 Порядку №1078 призвело до того, що грошове забезпечення виплачене йому у значно меншому розмірі.

Наведене, на переконання позивача, призвело до порушення його прав, оскільки пункт 1 статі 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 20.06.2020, включно.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення - 4098,51 грн., в місяць у загальній сумі 113 392, 11 грн. за період з 01.03.2018 по 20.06.2020, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що згідно положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період у законодавчо встановленому розмірі.

При цьому, суд зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на встановлені положеннями Порядку №1078 правила й умови нарахування суми індексації-різниці, за вказаний період відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Покликаючись на положення абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд указав, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, це є підставою для нарахування й виплати військовослужбовцю індексації-різниці у фіксованому розмірі.

Водночас, як встановив суд, за вказаний період Військова академія повинна була нарахувати та виплатити фіксовану індексацію грошового забезпечення щомісяця в розмірі 4098,51 грн., що у загальному розмірі за спірний період становить 113 392, 11 грн.

Отже, оскільки загальна сума фіксованої індексації є меншою ніж заявлена у позові, зокрема, 119 967,45 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, Військова академія подала апеляційну скаргу, в якій, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо виплати індексації-різниці та взагалі заперечує право позивача на виплату такої індексації у спірний період.

Скаржник зауважує на тому, що аналізом положень Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 слідує, що у позивача відсутнє право на виплату фіксованої індексації, оскільки указані нормативні акти взагалі не містять в собі такого поняття як «фіксована сума індексації», а такий термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078, у редакції, яка діяла до 15.12.2015.

Скаржник вважає, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення, з боку роботодавця, не є порушеним, адже поточна індексація грошового забезпечення йому виплачувалася.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 30.08.2016 проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса), що підтверджується копією витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 30.08.2016 №199.

Згідно витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 20.06.2020 №129, ОСОБА_1 з 21.06.2023 знятий з усіх видів забезпечення та з липня 2020 року виключений зі списків особового складу академії, як такий, що вибув для подальшого проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 .

У період проходження військової служби ОСОБА_1 не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення.

05.01.2024 позивач звернувся до Військової академії із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4 463,15 грн. в місяць, з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.03.2018 по час виключення зі списків особового складу, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

У відповідь на вказане звернення, відповідач,, листом від 12.01.2024 №6/21/42, повідомив про те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, а також про те, що на цей час відсутні підстави та фінансовий ресурс для виплати індексації грошового забезпечення.

До зазначеного листа надана, серед іншого, довідка №6/66/27 від 11.01.2024 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 по 19.06.2020.

Згідно даної довідки у період з 01.03.2018 по 19.06.2020 ОСОБА_1 нарахована та виплачена поточна індексація грошового забезпечення у загальній сумі 3 364, 23 грн.

Цією ж довідкою підтверджено, що позивач у період з березня 2018 року не отримував індексацію у фіксованому розмірі.

ОСОБА_1 вважаючи, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення за спірний період у фіксованому розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи питання обґрунтованості доводів скаржника про відсутність у позивача права на виплату індексації-різниці (фіксованої індексації) грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 20.06.2020, згідно положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, колегія суддів керується наступним.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі і вище - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1, 2 Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписи частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлюють, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Як мовилося вище, згідно положень статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі і вище -Закон №1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення №1078 (далі і вище - Порядок №1078).

Згідно пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Відповідно до пункту 6 Порядку№1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізом вищевикладених норм можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.12.2018 по справі №825/874/17 .

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

З огляду на наведені вище норми, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення позову в цій частині є необґрунтованими та суперечать висновкам Верховного Суду.

Доводи скаржника про те, що у позивача відсутнє право на виплату фіксованої індексації, з огляду на те, що положення Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 не містять в собі такого поняття як «фіксована сума індексації», а такий термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078, у редакції, яка діяла до 15.12.2015, колегія суддів вважає недоречними та такими що ґрунтуються на однобічному трактуванні норм права.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що у позивача відсутнє право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розміру через те, що йому виплачувалася поточна індексація, слід зазначити, що позивач не оскаржує порядок розрахунку поточної індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.06.2020, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.

Досліджуючи довід скаржника про відсутність у позивача права на отримання індексації різниці з 01.03.2018 по 20.06.2020, з урахуванням наведених вище норм права, колегія суддів вважає, що для вирішення цього питання слід встановити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 особа має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.

Для встановлення розміру підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року (з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру), колегія використала наявну в матеріалах справи картку особового рахунку на військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с.32).

Згідно вказаної картки, розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року складав 7622,64 грн., у лютому 2018 року - 7258,00 грн.

За таких умов, розмір збільшення грошового доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року становить 364,64 грн. (7622,64 грн. - 7258,00 грн.), що є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Враховуючи приписи Порядку №1078, сталий щомісячний розмір індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення становить 4098,51 грн. (4463,15 грн. 364,64 грн.), що у загальному розмірі за спірний період складає 113392,11 грн.

Здійснені судом розрахунки підтверджують право ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації різниці за період з 01.03.2018 по 20.03.2020 у вищевказаному розмірі, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про часткове задоволення позовних вимог.

За таких умов, доводи покладені в обґрунтування апеляційної скарги Військової академії щодо відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період є неспроможними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інших аргументів апеляційна скарга не містить, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що надав оцінку визначальним доводам апеляційної скарги та не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 07.01.2025.