Справа № 600/3799/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3799/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2019-2024 роки та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №224о/с від 25 липня 2024 року в частині нарахування ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 17024,00 грн із розрахунку 6384,00 грн / 30 * 80 діб та в частині нарахування за 2024 рік 1 доби додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2019-2024 роки відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Як вбачається зі змісту заяв по суті справи, позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується із нарахованою йому при звільненні зі служби в поліції сумою грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 17024,00 грн. Також позивач не погоджується з тим, що за 2024 рік йому нараховано компенсацію лише за одну добу додаткової оплачуваної відпустки. Так, посилаючись на норми частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» та частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, позивач вказав, що у разі звільнення підлягає виплаті грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Відповідач у поданих до суду відзиві та запереченнях вказав, що сума грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки була нарахована та виплачена позивачу відповідно до норм чинного законодавства. Також відповідач вважає безпідставним посилання позивача на норми Закону України «Про відпустки», оскільки в межах даних спірних відносин порядок виплати грошової компенсації за всі дні невикористаних відпусток поліцейськими врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197. Вказано, що позивачем не надано власних розрахунків сум грошових компенсацій за невикористані дні відпусток, які, на його думку, мали бути виплачені при звільненні. Відповідно, позивачем не наведено доводів щодо протиправності дій відповідача під час здійснення розрахунків при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України в Чернівецькій області.

Як вбачається зі змісту листа Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 08 липня 2024 року №3072/123/12/01-2024, 28 червня 2024 року ОСОБА_1 подавав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Проте відповідач повідомив позивача про те, що поліцейські, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт. Звільнення раніше тримісячного терміну можливе тільки при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Вичерпний перелік таких поважних причин затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби». Оскільки в рапорті про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 не зазначено причин звільнення зі служби в поліції, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області у листі від 08 липня 2024 року №3072/123/12/01-2024 вказано, що рішення про звільнення позивача зі служби може бути прийнято не раніше тримісячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 28 вересня 2024 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 23 липня 2024 року №486 застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні Присяги працівника поліції, невиконанні вимог Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також внаслідок допущеного прогулу, що є самостійною підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 26 липня 2024 року. Вказано, що стаж служби в поліції становить 09 років 07 місяців 09 днів. Стаж служби в поліції в пільговому обчисленні відсутній. Залишок невідшкодованої вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, у розмірі 981,20 грн зобов`язано стягнути з грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Також зазначеним наказом зобов`язано:

- виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 80 діб невикористаних відпусток, а саме: за 2019 рік - 1 доба додаткової оплачуваної відпустки; за 2020 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 2 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 3 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 2 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 4 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 6 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 5 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік - 16 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 1 доба додаткової оплачуваної відпустки;

- утримати грошове забезпечення ОСОБА_1 за період вчиненого прогулу з 03 липня 2024 року по день звільнення;

- виплатити премію за період роботи з 01 по 02 липня 2024 року в розмірі 25,328%, позбавити премії за період з 03 липня 2024 року по день звільнення в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту розрахункового листа ОСОБА_1 за липень 2024 року, позивачу нараховано та призначено до виплати компенсацію за 80 діб невикористаної відпустки у сумі 17024,00 грн.

01 серпня 2024 року адвокат Якобишена Т.Д., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з адвокатським запитом, в якому вона просила надати інформацію про те, чи виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 80 діб невикористаних відпусток, а також надати детальний розрахунок виплати грошової компенсації за 80 діб невикористаних відпусток.

Листом від 09 серпня 2024 року №616-2024 відповідач повідомив представника позивача про те, що ОСОБА_1 грошова компенсація за 80 діб невикористаної відпустки виплачена в повному обсязі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок. Крім цього, оскільки ОСОБА_1 було допущено прогули, грошова компенсація за невикористану відпустку нарахована, виходячи з грошового забезпечення, яке йому було встановлено на день припинення, без премії, а саме з суми 6384,00 грн (посадовий оклад 2400,00 грн + оклад за спеціальне звання 1400,00 грн + надбавка за стаж служби (20%) 760,00 грн + надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 1824,00 грн). Таким чином, сума нарахованої компенсації за невикористану відпустку склала 17024,00 грн із розрахунку 6384,00 грн / 30 * 80 діб.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2024 року Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області було здійснено перерахунок днів не використаних відпусток ОСОБА_1 , оскільки було встановлено розбіжність між днями основної та додаткової відпустки за 2024 рік, про що старшим інспектором з кадрового забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Чернівецькій області було складено рапорт на ім`я начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 16 вересня 2024 року №304о/с внесено зміни до абзацу 7 наказу ГУНП в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с, а саме: замінено слова та цифри: «за 2024 16 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 1 доба додаткової оплачуваної відпустки» на слова та цифри: «за 2024 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки».

Вважаючи, що відповідачем неправильно визначено суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2019-2024 роки, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 60 Закону №580-VIII встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки (частина перша статті 78 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 91 Закону №580-VIII особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Статтею 92 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Як вбачається з обставин справи та не заперечується сторонами, стаж служби позивача в поліції станом на день звільнення (26 липня 2024 року) становить 09 років 07 місяців 09 днів. Відповідно, тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки позивача на 2024 рік становила 30 (тридцять) календарних днів.

Крім цього, враховуючи положення частини третьої статті 93 Закону №580-VIII, оскільки стаж служби позивача перевищує п`ятирічний стаж, то за 2024 рік ОСОБА_1 мав право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю п`ять календарних днів.

Згідно з абзацом 1 частини дев`ятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

Частиною десятою статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Як вбачається зі змісту наказу Головного управлінням Національної поліції в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с, позивачу зобов`язано виплатити грошову компенсацію за 80 діб невикористаних відпусток, а саме:

- за 2019 рік - 1 доба додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2020 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 2 доби додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 3 доби додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2022 рік - 2 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 4 доби додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2023 рік - 6 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 5 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2024 рік - 16 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 1 доба додаткової оплачуваної відпустки.

Тобто, загальна кількість невикористаних діб відпустки (щорічної основної та додаткової) за період з 2019 року по 2024 рік становить 80 діб.

При цьому за 2024 рік загальна кількість невикористаних діб відпустки становить 17 (пропорційно відпрацьованому часу позивача за період з січня 2024 року по дату звільнення зі служби 26 липня 2024 року). Як зазначено в наказі ГУНП в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с, кількість невикористаних діб щорічної основної відпустки за 2024 рік становить 16 діб, а кількість невикористаних діб додаткової відпустки 1 доба.

Разом з цим, з огляду на внесення змін до наказу від 25 липня 2024 року №224о/с наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 16 вересня 2024 року №304о/с, позивач, фактично, при звільненні зі служби мав право на виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки у 2024 році, а саме: 15 діб щорічної основної відпустки на 02 доби додаткової оплачуваної відпустки.

Проте суд звертає увагу на те, що навіть з урахуванням того, що після звільнення позивача зі служби в поліції йому було проведено перерахунок днів відпусток, загальна кількість невикористаних днів щорічної основної та додаткової відпустки становить 80.

Отже, позивач при звільненні на зі служби в поліції мав право на виплату грошової компенсації саме за 80 невикористаних діб щорічної основної та додаткової відпусток.

Стосовно посилань позивача в позові на невірний розрахунок відповідачем кількості діб додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, які становлять лише 1 добу, то вказані твердження спростовуються наданими відповідачем до суду доказами проведення перерахунку днів невикористаних відпусток ОСОБА_1 , за результатами якого Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області видано наказ від 16 вересня 2024 року №304о/с, в якому зазначено, що замість 1 невикористаної доби додаткової оплачуваної відпустки позивачу розраховано 2 дні такої відпустки.

Щодо визначеної відповідачем суми грошової компенсації за 80 діб невикористаних відпусток за період з 2019 року по 2024 рік у розмірі 17024,00 грн, з якою не погоджується позивач, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання вимог указаної статті 94 Закону №580-VIII Наказом Міністра внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Абзацом 1 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.

Абзацом 7 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку №260 встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії (абзац 10 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку №260).

Пунктом 8 Розділу І Порядку №260 встановлено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Як свідчать обставини даної справи, позивач був звільнений зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, оскільки починаючи з 03 липня 2024 року ОСОБА_1 систематично не виходив на службу без поважних на день причин, чим допустив повторюваний прогул.

Відповідно, як вбачається зі змісту листа ГУНП в Чернівецькій області від 09 серпня 2024 року №616-2024, оскільки ОСОБА_1 було допущено прогули, то на виконання вимог пункту 8 Розділу ІІІ Порядку №260 грошова компенсація за невикористану відпустку йому нарахована виходячи з грошового забезпечення, яке йому було встановлено на день припинення, без премії, а саме з суми 6384,00 грн, яка складається з посадового окладу 2400,00 грн, окладу за спеціальне звання 1400,00 грн, надбавка за стаж служби (20%) 760,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 1824,00 грн.

Згідно з вимогами абзацу 10 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку №260 одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів, а тому одноденний розмір грошового забезпечення позивача складав 212,80 грн (6384,00 грн / 30 календарних днів).

При цьому, як свідчить зміст розрахункового листа ОСОБА_1 за липень 2024 року, відповідачем на виконання вимог наказу ГУНП в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с в частині зобов`язання утримати грошове забезпечення ОСОБА_1 за період вчиненого прогулу з 03 липня 2024 року по день звільнення відповідачем проведено нарахування та виплату грошового забезпечення лише за 2 робочі дні липня 2024 року.

Отже, враховуючи, що загальна кількість календарних днів невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток за період з 2019 року по 2024 рік становить 80 діб, і при цьому з позивача утримано грошове забезпечення за період допущених прогулів, у тому числі й позбавлено премії за період з 03 липня по 26 липня 2024 року (з дати допущення прогулів по день звільнення), то відповідачем дотримано вимоги Порядку №260 і правильно визначено суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки 17024,00 грн (212,80 грн х 80 діб).

Зміст позову, фактично, зводиться до незгоди із виплаченою позивачу сумою грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Однак, вказуючи на помилковість проведеного відповідачем розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпусток, позивач не навів жодних доводів стосовно того, яким чином та в якій сумі відповідач мав провести такий розрахунок грошової компенсації і не зазначив конкретний розмір такої компенсації, яка, на думку позивача, підлягала виплаті йому при звільнення зі служби в поліції. Відтак, заявлені позивачем вимоги є необгрунтованими.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач на виконання положень Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 правильно визначив суми грошового забезпечення, право на які мав ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції, та виплатив їх позивачу у повному обсязі на виконання вимог наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 25 липня 2024 року №224о/с.

Вказане виключає можливість задоволення судом вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2019-2024 роки та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №224о/с від 25 липня 2024 року в частині нарахування ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 17024,00 грн із розрахунку 6384,00 грн / 30 * 80 діб та в частині нарахування за 2024 рік 1 доби додаткової оплачуваної відпустки.

Стосовно посилань позивача на те, що спірна грошова компенсація за невикористані дні відпусток за 2019-2024 роки мала бути виплачена з урахуванням вимог частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» та частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, то такі є помилковими, оскільки спірні у даній справі відносини регулюються нормами спеціального законодавства, якими врегульовано порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток поліцейськими, а саме: Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком №260.

Суд зауважує, що Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Разом з цим Верховний Суд у постановах від 23 травня 2024 року (справа №420/11070/22), від 24 жовтня 2024 року (№620/4186/21), від 06 листопада 2024 року (справа №520/19802/23) та від 29 листопада 2024 року (справа №560/19513/23) неодноразово наголошував, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних правовідносин.

В даному випадку спеціальним законодавством (Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком №260) визначено порядок та підстави виплати поліцейським грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, що виключає можливість застосування при вирішенні спірних відносин норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустку», які є загальними.

Відповідно, визначаючи розмір грошової компенсації позивача за невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток на підставі норм спеціального законодавства, якими врегульовано порядок виплати такої компенсації, відповідач не мав застосовувати положення частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» та частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, про що просить позивач у даному позові.

З огляду на викладене, заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому суд відмовляє у його задоволенні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено безпідставність заявленого позову, тому такий не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 08 січня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (вул. Головна, буд. 24, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк