Справа № 200/7746/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

08 січня 2025 року Справа №200/7746/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка

Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ),

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мандрика В.В., звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати противоправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення та непроведення службового розслідування, з метою встановлення обставин травми ОСОБА_1 , отриманої 20.03.2022 року, передбаченого окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування з метою встановлення обставин травми ОСОБА_1 , отриманої 20.03.2022 року, передбачене окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 за результатом службового розслідування надати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

11 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18 листопада 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, зокрема звернув увагу, що відповідно до положень ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Водночас, військова служба один з різновидів публічної служби. Позивач стверджує, що поранення вона отримала 20.03.2022 (хоча не надає доказів цього, у епікризі та довідці ВЛК зазначений тільки місяць березень 2022), тобто у зазначений день позивач отримала право звернутись з рапортом/заявою про отримання медичної допомоги та відповідної довідки про обставини поранення, проте у лікарню позивач звернулась 22.08.2022, вже після звільнення з військової служби. До військової частини з адвокатським запитом в інтересах позивача щодо проведення службового розслідування адвокат перший раз звернувся у вересні 2024 року. З кожної з зазначених дат минуло більше ніж місяць, адже позов поданий до суду 05.11.2024.

З матеріалів адміністративного позову суд встановив, що позивач отримала травму у березні 2022 року, про що свідчить довідка ВЛК від 15.12.2023 року, з військової служби позивача звільнено 05.08.2022 року, проте із позовом щодо проведення службового розслідування та видачу довідки про обставини травми позивач звернулась до суду 05.11.2024 року, тобто із пропуском місячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом позивачем до суду не надано.

19 листопада 2024 року ухвалою суду залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

25 листопада 2024 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, в обґрунтування якого представник позивача зазначив, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду в справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців), натомість такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Представник позивача зазначив, що відповідь відповідача була надана 18.10.2024 року, відповідно, тримісячний строк звернення до суду в межах ст. 233 КЗпП спливає 18.01.2025, включно, позивач звернувся із позовом 05.11.2024 року, лише після ознайомлення із відповіддю відповідача на адвокатський запит, позивачу стала відома позиція відповідача з приводу не виплати додаткової винагороди, як передбачено положеннями постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Представник позивача просив суд звернути увагу, що у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 було зазначено, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

02 грудня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом; продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 10 днів; запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Постановляючи означену ухвалу суд зазначив, що стороною позивача заявлено позовні вимоги відносно визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непризначення та непроведення службового розслідування щодо обставин травми, а не невиплати додаткової винагороди, як передбачено положеннями постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, як зазначив представник позивача у своєму клопотанні.

Також, слід відзначити, що предметом судового розгляду є питання пов`язане безпосередньо з проходженням військової служби позивачем, а не з виплатою грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Касаційний адміністративний суд у постанові від 20 вересня 2023 року по справі № 560/6732/22 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 вказала, що військова служба є різновидом служби публічної, а відтак при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду слід керуватися частиною п`ятою статті 122 КАС України, якою передбачено місячний строк звернення до суду та обчислювати такий строк з моменту, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із прийняттям оскаржуваних наказів та вчиненням протиправних дій (бездіяльності у спірних правовідносинах).

З матеріалів адміністративної справи суд установив, що позивачу достеменно було відомо про отримання нею травми у березні 2022 року, а також про висновки довідки ВЛК від 15.12.2023 року, поряд із цим, з доводів клопотання представника позивача суд установив, що конкретних обставин, що стали на заваді зверненню позивача до суду, пов`язаних із військовим станом, або інших не наведено, натомість покликання представника на процесуальний порядок обчислення строку для звернення до адміністративного суду із позовними вимогами щодо грошового забезпечення не можуть бути застосовані у цій справі.

10 грудня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якої останній зазначив, що 03.01.2024 року адвокатом було подано адвокатський запит до відповідача, у тому числі, щодо надання інформації чи було проведено службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 , 04.08.2022 року поранення та надання копії матеріалу службового розслідування та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Адвокатом отримано відповідь 06.09.2024 року на адвокатський запит, проте у відповіді щодо проведеного службового розслідування нічого вказано не було, тому 08.10.2024 року представником позивача було подано заяву про проведення службового розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 20.03.2022 травми, в якій, зокрема, вимагали: провести службове розслідування за фактом отриманого ОСОБА_1 поранення 20.03.2022 року в районі м. Мар`їнка Донецької області та надати копію матеріалу службового розслідування та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), щодо отриманої ОСОБА_1 20.03.2022 року травми. Відповідачем було надано відповідь від 18.10.2024 року що військовою частиною НОМЕР_1 не проводилось службове розслідування по факту поранення відносно сержанта ОСОБА_1 , оскільки відсутні факти, що підтверджують вказані обставини, доповідей щодо бойового травмування чи поранення на позивача за період служби не надходило.

Сторона позивача вказує, що позивач не знав чи було проведене службове розслідування у нього не виникало підстав для звернення до суду, оскільки тільки після отриманої відповіді було встановлено, що право позивача було порушене.

Також представник позивача зазначив, що відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми. У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться (Стаття 260 Статуту внутрішньої служби ЗС України). Термін видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у цьому випадку п`ять днів. Службове розслідування може бути призначене в разі потреби з`ясувати обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром та визначення причиннонаслідкового зв`язку загибелі, поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця (перебування в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, самокаліцтва тощо) відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Отже, терміни видачі довідки про обставини травми будуть залежати від строків з`ясування обставин, які мають значення для прийняття рішення командиром та видання за фактом поранення наказу командира військової частини про поранення військовослужбовця. Точний строк на проведення розслідування законодавцем не встановлено.

Сторона позивача вважала, що у позивача відсутній обов`язок дізнаватися чи було видано довідку про обставини такої травми, позивач був травмований та перебував на стаціонарному лікуванні, що також додатково перешкоджало у зверненні до суду.

Сторона позивача також вважала, що з боку відповідача має місце триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Сторона позивача також зазначила, що відповідно до ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який, якщо не встановлено інше (3 місяці), обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З-поміж іншого сторона позивача покликалась на значну низку постанов ЄСПЛ щодо процедурних обмежень доступу до суду та зазначає, що порушення судом положень статті 122 КАС України щодо строків звернення до суду може призвести до безпідставного повернення позовної заяви, чим позбавить позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду, та зазначила, що вказаний підхід стосовно процесуальних строків також застосовано Верховним Судом у постановах від 31 липня 2019 року у справі № 821/1896/15-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 440/5178/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 460/713/21, від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 5 травня 2022 року у справах № 520/9769/19 та № 420/18798/21, від 12 вересня 2022 року у справі № 120/16601/21-а та відв29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 19 січня 2023 року по справі № 460/17052/21.

16 грудня 20224 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів, запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Постановляючи означену ухвалу суд виходив з того, що адміністративний спір стосується проходження позивачем публічної служби, тому відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 вказала, що військова служба є різновидом служби публічної, а відтак при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду слід керуватися частиною п`ятою статті 122 КАС України, якою передбачено місячний строк звернення до суду та обчислювати такий строк з моменту, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із прийняттям оскаржуваних наказів та вчиненням протиправних дій (бездіяльності у спірних правовідносинах), відтак, позиція сторони позивача відносно застосування інших строків звернення до суду, встановлених ст. 122 КАС України є неприйнятною.

Безпосередньо щодо строків у адміністративному спорі суд зазначив, що позивачу достеменно було відомо:

- про отримання нею травми у березні 2022 року;

- звільнення нею зі служби 05.08.2022 року;

- проходження стаціонарного лікування з приводу отриманої неї травми з 22.08.2022 року по 09.09.2022 року;

- висновки довідки ВЛК від 15.12.2023 року.

Водночас, представник позивача звернувся до відповідача із запитом щодо з`ясування питання відносно проведення службового розслідування у січні 2024 року, відповідь на звернення надійшла у вересні 2024 року через 9 місяців.

До суду позовну заяву скеровано засобами програмного забезпечення ЄСІТС «Електронний Суд» 05.11.2024 року.

Відтак, від події отримання травми позивачем пройшло більш ніж 2,5 року, від події звільнення позивача з військової служби пройшло більш ніж 2,5 року, від події проходження позивачем стаціонарного лікування пройшло більш ніж 2 роки.

Поряд із цим, представником позивача більш як 9 місяців не з`ясовувались наслідки розгляду його звернення до відповідача від 03.01.2024 року.

При цьому, стороною позивача не було наведено жодних об`єктивних непереборних обставин які б не залежали від волі позивача та стали перешкодою її звернення до суду за захистом її прав, та взагалі перешкодили їй вчиняти дії щодо з`ясування питання щодо проведення службового розслідування та видачі спірної довідки, у розумні строки.

Щодо доводів представника позивача стосовно визначення дати, коли позивач дізнався про порушення свого права, з покликанням на лист відповідача 18.10.2024, суд зазначив, що вказана дата свідчить виключно про час, коли позивач почав вчиняти дії направлені на реалізацію свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо реалізації свого права, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 520/12478/22.

Суд також відхилив доводи сторони позивача, що у позивача відсутній обов`язок дізнаватися чи було видано довідку про обставини травми.

Суд звернув увагу, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 22.08.2022 року по 09.09.2022 року тобто за 2 роки до того моменту, коли вона почала вживати дії направлені на з`ясування обставин щодо проведення службового розслідування та отримання спірної довідки.

Суд також зазначив, що на момент отримання позивачем травми приписами ст. 87, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV (в редакції чинній станом на березень 2022 року), начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний: […] за результатами проведеного службового розслідування щодо отримання військовослужбовцем поранення (травми, отруєння) складати довідку встановленого зразка про обставини одержання поранення (травми, отруєння). Довідку про поранення (травму, отруєння) в усіх випадках подавати до закладу охорони здоров`я, в якому лікується поранений (травмований), після проведення службового розслідування, але не пізніше 10 діб після отримання поранення (травми, отруєння).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, про порушення свого права щодо проведення службового розслідування позивач мала дізнатись не пізніше 10 днів після отримання травми.

Щодо посилання сторони позивача на рішення ЄСПЛ щодо процедурних обмежень доступу до суду та позбавлення позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду, та покликання на підхід стосовно процесуальних строків застосованого Верховним Судом у постановах від 31 липня 2019 року у справі № 821/1896/15-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 440/5178/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 460/713/21, від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 5 травня 2022 року у справах № 520/9769/19 та № 420/18798/21, від 12 вересня 2022 року у справі № 120/16601/21-а та відв29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 19 січня 2023 року по справі № 460/17052/21, суд зазначив, що саме по собі цитування рішень ЄСПЛ не підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки ЄСПЛ також викладено низку позицій щодо необхідності дотримання принципу правової визначеності та належної обґрунтованості втручання в нього.

Щодо практики Верховного Суду, на яку посилається представник позивача, слід відмітити, що постанови від 31 липня 2019 року у справі № 821/1896/15-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 440/5178/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 460/713/21, від 5 травня 2022 року у справах № 520/9769/19 та № 420/18798/21 стосуються звільнення від сплати судового збору, від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21 допустимості довіреності, сформованої з кваліфікованим електронним підписом в системі "Електронний суд", від 12 вересня 2022 року у справі № 120/16601/21-а - неналежного виконання судом обов`язку щодо вручення стороні справи судового рішення, у справі від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 позивач, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), при цьому у справі № 200/7746/24 позивача звільнено з військової служби 05.08.2022 року, отже наведені висновки не є релевантними.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність стороною позивача існування поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 07.09.1999 у справі Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Верховний Суд в постанові від 22.12.2021 року по справі № 200/17683/21 зазначив, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Ухвалу суду про продовження процесуального строку від 16 грудня 2024 року представником позивача отримано 17 грудня 2024 року о 23:14 год, згідно довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету позивача в підсистемі ЄСІТС «Електронний кабінет».

Станом на 08 січня 2025 року недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 19 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху, не усунуто, вимоги ухвали не виконано.

Відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Поряд із цим, п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 123 КАС України установлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, керуючись приписами ч. 3 ст. 123, ч. 15 ст. 171, п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 240 КАС України, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 240 КАС України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 171, 240, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про: визнання противоправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення та непроведення службового розслідування, з метою встановлення обставин травми ОСОБА_1 , отриманої 20.03.2022 року, передбаченого окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести службове розслідування з метою встановлення обставин травми ОСОБА_1 , отриманої 20.03.2022 року, передбачене окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 за результатом службового розслідування надати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її року проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко