Справа № 120/10761/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 січня 2025 р. Справа № 120/10761/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю щодо не виплати додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року у розмірі до 100000 грн за період з 25.04.2024 року по 13.05.2024 року пропорційно кількості днів перебування у відпустці для лікування після тяжкого порання за висновком ВЛК у зв`язку із пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано у відповідача відомості про виплату грошової допомоги.

Від відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позову. Зокрема, вказує на те, що останнім не використано спосіб досудового врегулювання спору. Так, наголошує. що позивач мав звернутися із відповідним рапортом про виплату йому додаткової грошової винагороди. Окрім того, вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

До суду 09.09.2024 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, шляхом вказівки на протиправність дій щодо не виплати додаткової винагороди не лише за період перебування у відпустці для лікування з 25.04.2024 року по 13.05.2024 року, а й за періоди перебування на стаціонарному лікуванні з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, з 15.04.2024 року до 16.04.2024 року.

Розглянувши вказану заяву, суд зауважує, що така являє собою збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що заява про збільшення позовних вимог подана у строк, має відношення до первісних позовних вимог, суд прийшов до переконання про прийняття збільшених позовних вимог та розгляд справи з їх врахуванням.

Окрім того, позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній наголошує, що надсилав відповідну заяву про здійснення належного розрахунку на адресі військової частини, однак така залишилася без відповіді.

Відповідачем подано заперечення, у яких представник наголошує, що позивачем не надано підтвердження перебування на лікуванні. Окрім того зауважує на пропущенні строку звернення до суду.

Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено такі обставини справи.

Позивач з 14.08.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

06.09.2023 року поблизу населеного пункту Вербове Запорізької області позивач отримав сінно-вибухову травму, травматичну ампутацію лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, вогнепальні осколкові поранення правої нижньої кінцівки, вогнепальні осколкові поранення правової кисті, турнікетний синдром нижньої кінцівки.

Позивач перебував на обстеженні та лікуванні: ПМД Оріхів - 06.09.2023 року, КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР з 06.09.2023 року по 08.09.2023 року, КП "ДОКЛ ім. І.І. Мечникова "ДОР" з 08.09.2023 року по 14.09.2023 року, ВМКЦР ЦР з 15.09.2023 року по 08.11.2023 року, НДІ РОІ ім. М.І. Пирогова з 08.11.2023 року по 20.12.2023 року, в/ч НОМЕР_2 з 20.12.2023 року по 11.01.2024 року, ДКП "ВЕПОП" з 11.01.2024 року по 15.02.2024 року, КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" з 15.02.2024 року по 15.03.2024 року, ДКП "ВЕПОП з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, ВМКЛ № 1 з 12.04.2024 року по 15.04.2024 року, в/ч НОМЕР_2 з 16.04.2024 року.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 25.04.2024 року № 610/1 наслідки вибухової травми відносяться до важких. Поранення "ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини" (підтверджено довідкою про обставини поранення (травми), виданою командиром військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 року № 693/6964).

Окрім того, у вказаній довідці зазначено, що позивач потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів (на строк необхідний для оформлення затвердження свідоцтва про хворобу).

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 141 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

У зв`язку із незгодою позивача із розміром отриманої грошової винагороди за період перебування на лікуванні та у відпустці, останній звернувся із листом до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплати його винагороди у належному розмірі.

Разом з тим, вказана заява проігнорована відповідачем.

Таким чином, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати додаткової грошової допомоги у неналежному розмірі, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 цього Закону).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", п.1 якої (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "є Підтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В абз. 4 п. 1 Постанови № 168 (встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що збільшена до 100000 грн додаткова винагорода виплачується у період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, в тому числі тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я) за умови безпосередньої їх участі у бойових діях або ж перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, у вказаному контексті виплата здійснюється у двох передбачених цією статтею випадках.

Крім того, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди врегульовувалось телеграмою Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.22 ( далі - ТЛГ № 248/1298 ).

Як визначено в п. 3 ТЛГ № 248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

При цьому, документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати є такі документи: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Отже, необхідними умовами для виплати позивачу збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини є безпосередня його участь у бойових діях, документальне підтвердження факту поранення (контузії, травми, каліцтва) та пов`язаність цього поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини.

Окрім того, суд акцентує увагу на тому, що чинне законодавство не передбачає такої обов`язкової підстави для виплати додаткової винагороди, як звернення військовослужбовця із рапортом про її виплату.

Так, саме військова частина є відповідним компетентним органом, що має володіти інформацією щодо безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпечує направлення особи на лікування, формує довідку про обставини травми, тощо.

Суд констатує, що згідно з довідкою ВЛК № 61011 від 25.04.2024 року наслідки вибухової травми позивача відносяться до важких, а поранення (травма) "ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини".

Наведене визнається сторонами і не потребує доказування.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 610 від 30.04.2024 року позивач перебував на обстеженні та лікуванні: ПМД Оріхів - 06.09.2023 року, КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР з 06.09.2023 року по 08.09.2023 року, КП "ДОКЛ ім. І.І. Мечникова "ДОР" з 08.09.2023 року по 14.09.2023 року, ВМКЦР ЦР з 15.09.2023 року по 08.11.2023 року, НДІ РОІ ім. М.І. Пирогова з 08.11.2023 року по 20.12.2023 року, в/ч НОМЕР_2 з 20.12.2023 року по 11.01.2024 року, ДКП "ВЕПОП" з 11.01.2024 року по 15.02.2024 року, КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" з 15.02.2024 року по 15.03.2024 року, ДКП "ВЕПОП" з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, ВМКЛ № 1 з 12.04.2024 року по 15.04.2024 року, в/ч НОМЕР_2 з 16.04.2024 року.

Судом враховано, що позивач звертався із заявою до військової частини НОМЕР_1 про виплату належних йому сум грошового забезпечення із долученням вказаного свідоцтва, однак така заява була проігнорована відповідачем.

Відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача, останній отримував додаткову винагороду передбачено постановою КМУ № 169 у розмірі 100000 грн з вересня 2023 року по лютий 2024 року та у розмірі 48387,10 грн за березень 2024 року.

Водночас, судом встановлено, що позивач перебував увесь березень 2024 року та частину травня 2024 року на стаціонарному лікуванні, що є підставою для виплати йому додаткової винагороди.

Так, випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 1440 КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманими під час бойових дій травмами у період з 15.02.2024 року по 15.03.2024 року.

Надалі, відповідно до перевідного епікризу із медичної картки амбулаторного хворого позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року в ДКП "ВЕПОП".

Окрім того, у період з 15.04.2024 року по 16.04.2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в ДКП "ВЕПОП".

Відтак, суд наголошує, що відповідачем не виплачено додаткову винагороду позивачеві за період перебування на стаціонарному лікуванні в ДКП "ВЕПОП" в умовах реабілітаційного відділення.

З цього приводу, суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я" реабілітація може надаватись у стаціонарних та амбулаторних умовах.

Тобто, реабілітаційне лікування є видом лікування, яке може надаватись як в умовах стаціонару, так і в амбулаторних умовах.

Суд зауважує, що постановою КМУ №168 передбачено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн зберігається за військовослужбовцем за час стаціонарного лікування.

Тобто законодавець пов`язує виникнення у військовослужбовця права на виплату додаткової винагороди за час перебування на лікуванні не з видом такого лікування (реабілітаційне, терапевтичне, хірургічне), а з умовами його надання - в умовах стаціонару або ж іншими словами "стаціонарне лікування".

А тому, оскільки позивач проходив реабілітаційне лікування в умовах стаціонару, то вказане свідчить про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди за період з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, з 15.04.2024 року до 16.04.2024 року.

Щодо періоду перебування позивача у відпустці з 25.04.2024 року по 13.05.2024 року, суд зауважує наступне.

Так, суд зауважує, що на підставі довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 позивача звільнено від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів (на строк необхідний для оформлення затвердження свідоцтва про хворобу).

Суд зауважує, що таку відпустку надано позивачеві на підставі пункту 6.18 глави 6 розділу ІІоложення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так вказаним пунктом передбачено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби постанова про потребу їх у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) ВЛК не приймається. У разі коли ці особи визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців і в період оформлення звільнення з військової служби не можуть за станом здоров`я виконувати службові обов`язки, ВЛК одночасно з постановою про непридатність приймає постанову про звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на строк, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів.

В особливий період військовослужбовцям, які пройшли медичний огляд ВЛК та виписуються із закладу охорони здоров`я (установи) до оформлення ВЛК свідоцтва про хворобу, у день виписки видається довідка ВЛК з постановою про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків на _____ календарних днів (на строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів).

Так, 25.05.2024 року позаштатна госпітальна ВЛК в/ч НОМЕР_2 провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби та оформила свідоцтво про хворобу № 1682.

Вказане свідоцтво 02.05.2024 року надалі затверджено 11 Регіональною військово-лікарською комісією.

Суд наголошує, що позивачеві було надано відпустку саме у зв`язку із необхідність оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, а не у зв`язку з направленням для лікування після тяжкого поранення.

Розвиваючи вказане, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні в аналізований період.

Відтак, підстави для виплати додаткової винагороди за період з 25.04.2024 року по 13.05.2024 року відсутні.

Щодо посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, суд вказує таке.

Приписами ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 р. у справі №990/156/23 виснувала про те, що норма ст.233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу. У взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи суб`єкта приватного права.

Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено зі служби 14.05.2024 року.

До суду позивач звернувся 13.08.2024 року, тобто у межах встановленого строку звернення до суду.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, з 15.04.2024 року по 16.04.2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 15.03.2024 року по 12.04.2024 року, з 15.04.2024 року по 16.04.2024 року у збільшеному до 100000 грн розмірі, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович