Справа № 520/23887/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 року Справа№ 520/23887/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивач має інвалідність третьої групи, підтверджену довідкою МСЕК. Інвалідність пов`язана із Захистом Батьківщини. Через захворювання, які не дозволяють повноцінно виконувати бойові завдання, ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням про звільнення з військової служби. Отримав відмову через втрату чинності довідки МСЕК до 01.12.2022. Згідно з указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів, строк дії довідок інвалідів продовжено на період дії воєнного стану. Це означає, що інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності продовжено до останнього числа шостого місяця після припинення воєнного стану, а соціальні допомоги та реабілітаційні заходи автоматично продовжуються. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності інвалідності ОСОБА_1 має право на звільнення за станом здоров`я. Рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні мене порушує мої права. У зв`язку із наведеним вважає дії відповідача протиправними та просить зобов`язати останнього до вчинення певних дій.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що військовослужбовці, що проходять службу під час мобілізації або воєнного стану, можуть бути звільнені з військової служби на підставах, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Це включає звільнення за віком, за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії, за наявності інвалідності, у разі засудження до позбавлення волі або обмеження волі, з сімейних причин та інших підстав. Позивач надав довідку МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності. Проте довідка втратила чинність. Згідно з постановою КМУ № 225 від 08.03.2022, строк повторного огляду переноситься на період після припинення воєнного стану. Позивач мав можливість пройти додатковий огляд, але не звертався до командування. Питання про звільнення буде вирішене після повторного проходження лікарської комісії та надання документів про інвалідність. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив. Покликається на те, що відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що довідка МСЕК на ім`я ОСОБА_1 дійсна до 01.12.2022, тому вона втратила чинність. Він також посилається на можливість позивача пройти повторний огляд МСЕК, як зазначено в постанові КМУ № 225 від 08.03.2022. Заперечує проти цієї позиції, вважаючи, що відповідач неправильно розуміє зміст зазначеної постанови. Пункт 3 постанови № 225 від 08.03.2022 Кабінету Міністрів України передбачає, що повторний огляд, строк якого припав на період воєнного стану, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану. Це вказує на подовження дії висновків МСЕК, а не їх скасування. Керівництво військової частини своєю бездіяльністю порушує вимоги Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», де зазначено обов`язки командирів щодо збереження здоров`я особового складу. Начальник медичної служби повинен організовувати медичні огляди та обстеження особового складу. ОСОБА_1 , проходячи військову службу, не мав можливості самостійно покинути розташування підрозділу без порушення законодавства. Направлення на повторний огляд МСЕК є обов`язком посадових осіб керівництва підрозділу. На підставі наведеного, вважаю, що підстави, зазначені відповідачем, не відповідають дійсності, оскільки мої права військовослужбовця порушені.

Ухвалою суду від 02.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з наданої позивачем довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 880210, ОСОБА_1 з 08.11.2021 встановлена ІІІ група інвалідності. Інвалідність встановлена строком до 01.12.2022, дата чергового переогляду - 08.11.2022.

В позовній заяві позивач посилається на те, що подав рапорт на звільнення відповідно до пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я у зв`язку із наявністю ІІІ групи інвалідності.

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 23 травня 2024 року за №2/22/12-1116, рапорт стосовно дострокового звільнення з військової служби розглянутий. Підставою для звільнення є стан здоров`я, а саме наявність інвалідності. Позивач надав довідку МСЕК про третю групу інвалідності, дійсну до 01.12.2022, яка втратила чинність. Згідно з постановою КМУ № 225 від 08.03.2022, повторний огляд переноситься на строк після припинення воєнного стану. У випадку позивача обставин, що зумовлюють неможливість направлення на медичний огляд, немає. Вимоги постанови щодо перенесення строку чергового огляду до позивача не застосовуються. Наразі належні підстави для звільнення відсутні. Питання про звільнення буде вирішене після повторного проходження лікарської комісії та надання документів із належним строком встановлення інвалідності.

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та подав усі необхідні документи для звільнення, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що відповідачами не заперечується право позивача на звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), підставою щодо залишення клопотання про звільнення без реалізації слугувала відсутність на підтвердження військовослужбовцем інвалідності станом на дату подання ним рапорту, зокрема довідки МСЕК, яка б була чинною на момент подання рапорту.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992за№2232-XII(далі -Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XIIвизначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2статті 1 Закону №2232-XIIвійськовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1статті 2 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022.

На час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;з а наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008(далі Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 року № 531 "Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України"(далі - Наказ № 531), у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок " ІНФОРМАЦІЯ_3 "; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Суд зауважує, що відповідно до положень п. 4-5 розділу ІІІ Наказу № 531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Відповідач наводить аргументи про те, що позивачем подано до рапорту довідку МСЕК про встановлення ІІІ групи інвалідності, така інвалідність була строковою до 01.12.2022, а відтак даний документ втратив свою чинність.

Щодо наведених аргументів суд прийшов наступного.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 березня 2022 року № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» (далі Постанова №225) установлено, що на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування:

1) у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії;

2) Кримська республіканська, обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі, міські, міжрайонні та районні медико-соціальні експертні комісії здійснюють свої функції з забезпеченням принципу екстериторіальності та забезпечують проведення медико-соціальної експертизи за направленням лікарсько-консультативною комісією незалежно від місця реєстрації, проживання або перебування особи, що звертається для встановлення інвалідності.

На період дії воєнного стану на території України:

1) пункт 5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 Питання медико-соціальної експертизи (Офіційний вісник України, 2009 р., № 95, ст. 3265), не застосовується;

2) у разі неможливості направлення лікарем або лікарсько-консультативною комісією, в тому числі заочно, осіб з тимчасовою непрацездатністю на медико-соціальну експертизу в строки, визначені абзацом другим пункту 6 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 Питання медико-соціальної експертизи: рішення щодо продовження тимчасової непрацездатності за її наявності приймається без направлення на медико-соціальну експертизу лікуючим лікарем або лікарсько-консультативною комісією; направлення лікарем чи лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу здійснюється не пізніше ніж через місяць після припинення або скасування воєнного стану.

Пунктом 3 Постанови №225 визначено, що повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:

осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;

дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).

При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.

Отже, законодавством визначені умови, за яких повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування.

Згідно з п.18 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Врахувавши, вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що особа, якій встановлена інвалідність не несе відповідальності за своєчасність направлення на медико-соціальну експертизу, у т. ч. на повторний огляд.

Натомість, відповідачем за результатом розгляду рапорту позивача прийнято рішення про направлення останнього на проходження військово - лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби, тобто, рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідачем розглянуто за інших підстав, ніж які зазначав позивач.

Приймаючи рішення за результатом розгляду рапорту позивача відповідач не надав належну правову оцінку щодо підстав звільнення позивача з військової служби згідно з довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 880210.

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення за поданим рапортом щодо звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я з підстав наявності інвалідності у останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що відповідачем належним чином не розглянутий рапорт позивача про звільнення з військової служби згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.

З огляду на викладене вище суд прийшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

У відповідності до ст. 139 КАС України питання розподілу судових витрат не здійснюється у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , поданий у травні 2024 року, про звільнення з військової служби згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 31.12.2024.

Суддя М. І. Садова