Справа № 138/3010/24
Суддя: Київська Т. Б.
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/3010/24
Провадження №:2-адр/138/2/24
02.01.2025 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення матеріальної і моральної шкоди,
В провадженні суду знаходилась вказана вище адміністративна справа.
11.12.2024 судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено частково. 16.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, яке мотивоване тим, що при винесенні вказаного судового рішення не вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Таким чином, постала необхідність у вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи те, що головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала у відпустці у період з 20.12.2024 по 01.01.2025, включно, на підставі наказу №234 по Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області від 16.12.2024, судове засідання для вирішення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, було призначено у перший робочий день після відпустки, а саме 02.01.2025.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання без її та позивача участі. Вимоги заяви підтримала.
Представник відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету відповідача.
Дослідивши зміст заяви та заперечення, матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша).
Частиною третьою вказаної вище статті визначено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Також, ч.3 вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник відповідача у своєму відзиві на позов заперечував проти стягнення з відповідача судових витрат у виді витрат на правничу допомогу, оскільки, зокрема, позивачем не доведено дійсність витрат на правову допомогу, а перелічені послуги в акті виконаних робіт не відповідають дійсності.
Так, рішення суду ухвалено 11.12.2024 та враховуючи п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду для подання доказів на підтвердження понесених витрат, останнім днем подачі відповідної заяви було 16.12.2024.
Зважаючи на викладене вище, а також те, що представник позивача у своєму позові зазначила орієнтовний попередній розрахунок понесених нею витрат, а також намір стягнути їх з відповідача, суд вважає, що представником позивача строк для звернення із даною заявою пропущений не був, а тому підстави для залишення даної заяви без розгляду відсутні та така підлягає розгляду по суті.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга). Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята). У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома).
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд наголошує, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 N 5076-VI (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Статтею 19 Закону N 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст. 30 Закону N 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховним Судом, зокрема у своїх постановах від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
04.07.2023 між адвокатом Тарасенко Д.Ю. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом.
Пунктом 2.1. визначено, що сторони домовились, що правова допомога на виконання цього договору надається за ціною, визначеною у додатках до цього договору, допустимим є погодження розміру гонорару в усній формі, в такому випадку розмір гонорару зазначається в рахунку на оплату, а клієнт оплатою цього рахунку свідчить про свою згоду із таким розміром гонорару.
Відповідно до додатку №2 від 14.10.2024 до вказаного вище договору сторони погодили, що за надання адвокатом послуги щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення №116807 від 12.10.2024, винесеної старшим інспектором прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) лейтенантом ОСОБА_2 , гонорар адвоката становить 4000,00 грн.
В матеріалах справи також наявний опис послуг наданих адвокатом від 14.10.2024, в якому зазначено, що адвокатом при складанні позовної заяви, у тому числі: аналіз наявних у позивача документів витрачено 0,5 год.; написання безпосереднього тексту позовної заяви витрачено 02 год.; складання пакету документів до суду 0,2 год.
Згідно рахунку-фактури №14/10/24 від 14.10.2024, зокрема, оплата послуг адвоката за вказаним вище договором та додатком №2 становить 4000,00 грн. Також в матеріалах наявна квитанція від 16.10.2024 про сплату ОСОБА_1 адвокату суми коштів 5233,00 грн. за оплату послуг адвоката за рахунком №14/10/24.
Крім того, до своєї заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача долучила опис послуг наданих адвокатом від 13.12.2024, в якому зазначено, що адвокатом при складанні позовної заяви, у тому числі: аналіз наявних у позивача документів витрачено 0,5 год.; написання безпосереднього тексту позовної заяви витрачено 02 год.; складання пакету документів до суду 0,2 год.; складання клопотань про подачу додаткових доказів, подача до суду 0,2 год; ознайомлення з відзивом відповідача, складання заперечень 01 год.; ознайомлення з клопотання відповідача про зупинення провадження, складання заперечень 01 год.
Судом встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 4000,00 грн.
Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Як вже зазначалось вище, представник відповідача заперечував щодо їх стягнення витрат на професійну правову допомогу, оскільки позивачем не доведено дійсність витрат на правову допомогу, а перелічені послуги в акті виконаних робіт не відповідають дійсності, а також у зв`язку з незначною складністю даної адміністративної справи.
Разом з тим, враховуючи докази, надані позивачем на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що наведені вище документи можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності та справедливості, обсяг проведеної роботи, малозначимість даної адміністративної справи, враховуючи заперечення сторони відповідача, а також те, що позовна заява задоволена частково, суд вважає за доцільне зменшити суму витрати на правничу допомогу.
З огляду на зазначене, суд вважає, що заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., що буде відповідати критерію розумності, справедливості та необхідності у даній адміністративній справі.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 132, 134, 139, 242-246, 250, 252, 255 КАС України, суд
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду від 11.12.2024 ухваленого у адміністративній справі № 138/3010/24.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Т.Б.Київська