Справа № 420/26184/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, 38; ) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А; ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТІМПЕКС" до Одеської митниці, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 27.12.2023 №UA500500/2023/000881/2;

стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ФАСТІМПЕКС" (місцезнаходження: 21 км. Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, 65025, ідентифікаційний код юридичної особи 34380660) понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Адміністративний позов поданий за допомогою системи "Електронний суд".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.07.2018 між NINGBO MERLO IMP. & EXP. Co., LTD, (КНР) - продавець та ТОВ «ФАСТІМПЕКС» - покупець було укладено зовнішньоекономічний контракт №NM/F/0718 на поставку засобів кріплення. На виконання вказаного контракту продавцем було здійснено поставку засобів кріплення, у зв`язку з чим ТОВ «ФАСТІМПЕКС» звернулося до Одеської митниці (далі - митниця) для оформлення вантажу за митною декларацією від 26.12.2023 №23UA54U1. Митна вартість була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості за основним методом визначення митної вартості, а саме - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Цей показник було заявлено у декларації митної вартості, до якої було додано усі документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення згідно переліку, визначеному МК України (зазначений в гр. 44 ВМД).

Однак, рішенням Одеської митниці від 27.12.2023 №UA500500/2023/000881/2 митну вартість імпортованих товарів №1 було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме за резервним методом до рівня 1,7907 доларів США за 1 кг відповідно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оскаржуючи це рішення позивач стверджує про таке: основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); інші методи є другорядними; заявлена митна вартість товару, визначена за ціною договору; на підтвердження заявленої митної вартості товару були наданні відповідні документи; подані документи є достатніми для визначення митної вартості товарів; усі наданні документи не містять розбіжностей, не мають ознак підробки, у них наявні достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості ввезеного товару, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена; митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 Кодексу; митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Щодо стосується розбіжностей, на які відповідач посилався у рішенні про коригування митної вартості товарів від 27.12.2023 №UA500500/2023/000881/2 як на підставу для коригування митної вартості, позивач вказує про таке:

митний орган вказував, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом надані рахунки на перевезення від 12.12.2023 № 0000-000402, від 13.12.2023№ 0000-000404, та в додатково надісланих платіжних інструкціях на оплату за фрахт 718 від 14.11.2023, вказана в цих документах сума транспортних витрат (морський фрахт) нижча порівняно з мінімальними витратами по аналогічним критеріям: країні відправлення, виду транспорту та умовах поставки в порівнянні з попередніми митними оформленнями. Позивач в спростування зазначив, що митний орган не вказує, нижче яких саме мінімальних витрат є сума транспортних витрат за цією митною декларацією; не наводить жодних кількісних та числових показників; не зазначає, з якими саме попередніми митними оформленнями він порівнює транспортні витрати та не наводить жодної конкретики з даного приводу.

митний орган вказував, що в наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Позивач в спростування зазначив, що умовами контракту та інвойсу від 21.09.2023 №23V2038 визначено, що товар постачається на умовах «FOB». Відповідно до розділу «А.9. Перевірка - упаковка - маркування» правил ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) обов`язок щодо забезпечення пакування товару, необхідне для перевезення товару покладається на продавця.

митний орган вказував, що виявлено ознаки підробки в платіжному дорученні - відсутні печатки банку. Позивач в спростування зазначив, що відповідно до статті 581 Господарського кодексу України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Крім того, позивач наголошує, що всі наведені митницею розбіжності не стосуються числового значення заявленої митної-контрактної вартості товару.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що митний орган здійснив формальну перевірку, без ретельного дослідження наданих документів та відомостей; здійснив розрахунок митної вартості за другорядним методом, не вказавши, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, а також не зазначив, чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.

Отже, позивач стверджує про те, що ним доведено заявлену митну вартості товару, визначену за першим методом - за ціною договору, тому вважає необґрунтованими оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою суду від 26.08.2024 року адміністративний позов було залишено без руху, а позивачу роз`яснено, що недоліки позовної заяви мають бути усунуті у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку для звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску; позовної заяви в новій редакції, в якій привести у відповідність склад учасників справи змісту позовних вимог.

До суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано позовну заяву у новій редакції та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року поновлено позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Суд виходив із того, що позивач скористався своїм правом та надав додаткові документи на підтвердження правильності визначення митної вартості товару в порядку ч.8 статті 55 МК України та мав очікування щодо скасування рішення про коригування заявленої митної вартості митним органом. З цих підстав суд вважав можливим поновити позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом.

21.11.2024 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву.

Разом із відзивом до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до відзиву, відповідач з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, відповідачем зазначено, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023, відповідно до якої на митну територію України на умовах поставки FOB надійшов товар ТОВ «ФАСТІМПЕКС».

На виконання вимог статті 54 Митного кодексу України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000881/2 від 27.12.2023.

Відповідач вказує, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларанту запропоновано надати додаткові документи та відомості.

Однак, як стверджує відповідач, позивачем наявні розбіжності не спростовані та не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України.

На підставі викладеного відповідач посилається на те, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містилися розбіжності, ознаки підробки не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю

Відповідач вказує, що послідовно розглядаючи обмеження щодо застосування наступних методів визначення митної вартості товарів, які наведені у ст.ст. 58-63 Митного кодексу України, за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів, поданих до митного оформлення до Одеської митниці за (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 було обрано метод визначення митної вартості - другорядний метод визначення митної вартості - за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 2 б). З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості: по товару № 3 «DIN 3570 Хомут U-подібний болт-скоба, без гайок і шайб, (поверхня обробка цинк), розміром:2 1/2" M12-2568 шт.Використовуються у цивільномубудівництві. Торгова марка METALVIS.Країна виробництва - Китай; CN.Виробник:NINGBO MERLO IMP.&EXP. CO.,LTD» є більшим та становить 2,1335 дол. США/кг. (МД від 04.03.2023 №UA500500/2023/006972), ніж заявлено декларантом 1,7907 дол. США/кг. У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000881/2 від 27.12.2023 року, у якому наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

За наведених обставин, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

29.11.2024 року представником позивача подані додаткові письмові пояснення по справі. Зазначено, що для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються згідно з митною декларацією від №23UA18U1, листом №TCLU2327670 від 16 лютого 2024 року до Одеської митниці були надані всі необхідні додаткові документи. Листом від 26.02.2024 №7.10-5/7.10-28.5-02/13/3773 Одеська митниця повідомила, що у митниці немає підстав для визнання заявленої митної вартості (лист датовано 26.02.2024). Проте, митний орган не навів належного обґрунтування, що в деклараціях митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлена митна вартість товару не відповідає ціновій інформації, яка наявна у митного органу

02.12.2024 року відповідачем подані заперечення щодо додаткових пояснень позивача.

Відповідач вказує, що митну вартість товарів, заявлених до митного оформлення за (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023, було скориговано, оскільки декларантом не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, та не спростовано наявні розбіжності у документах. Одеською митницею було порівняно рівень заявленої митної вартості та встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, у максимально наближений до митного оформлення час з урахуванням вагових характеристик за (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 є більшим. Про що зазначено у рішенні про коригування митної вартості та зазначено номер МД, з якою порівнювали рівень заявленої митної вартості.

Відповідач також зазначив, що заявлений позивачем гонорар за професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (далі - ТОВ «ФАСТІМПЕКС»), , зареєстрований юридичною особою 17.05.2006.

Основним видом діяльності підприємства є: 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

10.07.2018 року між компанією NINGBO MERLO IMP. & EXP. Co., LTD (Продавець, Китай) та ТОВ «ФАСТІМПЕКС» (Покупець, Україна) було укладено зовнішньоекономічний контракт №NM/F/0718, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах FOB China, Інкотермс 2010, засоби кріплення походженням з КНР.

Умови Контракту:

Ціна встановлюється в доларах США та розуміється на умовах FOB China, включаючи вартість упаковки, маркування, оформлення відвантажувальних документів і навантаження на борт транспортного засобу (судна). Загальна сума Контракту - 1 000 000, 00 доларів США

Умови платежу: Оплата за товар здійснюється покупцем в доларах США (USD) за допомогою безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому контракті, у формі 100% передоплати, часткової передоплати або оплата по факту відвантаження. Підставою для платежу є контракт, Договір продажу, проформа-інвойс або інвойс наданий продавцем.

Умови поставки: поставка товару здійснюється партіями.

Пакування та маркування: тapa та внутрішня упаковка повинні забезпечувати повне збереження товару від будь-якого роду пошкоджень при транспортуванні усіма видами транспорту з урахуванням перевантажень в дорозі. Маркування тари обумовлюється на кожну партію товару і повинна відповідати вимогам покупця.

22.06.2020 року сторонами Контракту №NM/F/0718 від 10.07.2018 року укладено Додаткову угоду № 1 щодо зміни банківський реквізитів.

На виконання умов зазначеного контракту компанією NINGBO MERLO IMP. & EXP. Co., LTD (Продавець, Китай) поставлено ТОВ «ФАСТІМПЕКС» партії товару.

Для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 року, відповідно до якої на митну територію України на умовах поставки FOB надійшов товар:

1. Вироби з чорних металів:Хомут затяжний з нержавіючої сталі AISI203 + гвинт зі сталі W2, оцинкований, ширина стрічки 9 мм., розміром(мм):10-16 9mm-24000 шт.,16-25 9mm-76800 шт.,20-32 9mm-19200 шт.,32-50 9mm-25600 шт.,40-60 9mm-25600 шт.,50-70 9mm-25600 шт.,60-80 9mm-7200 шт.,80-100 9mm-7200 шт.,90-110 9mm-7200 шт.,110-130 9mm-7200 шт.,Хомут силовий зі сталі W1, (поверхня обробка - цинк), розміром(мм):17-19 - 3600 шт.,32-35 - 3600 шт.,36-39 - 3600 шт.,48-51 - 1800 шт.,80-85 - 900 шт.,86-91 - 900 шт.,98-103 - 900 шт.,104-112 - 900 шт.,Хомут затяжний зі сталі + гвинт W1, ширина стрічки 9 мм, (поверхня обробка - цинк), розміром(мм):20-32 9mm9600 шт.,32-50 9mm-9600 шт.,60-80 9mm-3600 шт.; Затяжний хомут сталевий з ключем,(W1) ширина стрічки 9 мм, (поверхня обробка - цинк), розміром(мм):16-25 мм. 9mm-6000 шт.; Сталевий хомут з гайкою M8 / M10 + гумовий ущільнювач, (поверхня обробка - цинк), розміром(мм):1,1/2" 48-53 мм з гайкою M8/M10 1,2x20- 8600 шт.,3,1/2" 99-104 мм з гайкою M8/M10 1,5x20-3750 шт.,110 107-112 мм з гайкою M8/M10 1,5x20-7300 шт., Використовуються у цивільному будівництві. Торгова марка METALVIS. Країна виробництва - Китай; CN. Виробник:NINGBO MERLO IMP.&EXP. CO., LTD

2. Вироби з чорних металів: DIN 94 Шплінт (поверхнева обробка цинк),розміром(мм):1,6x32-36000 шт.,2,5x20-60000 шт.,2,5x36-48000 шт.,3,2x32- 144000 шт.,4,0x28-9600 шт.,4,0x36-16800 шт.,4,0x50-14400 шт.,4,0x63-6000 шт.,4,0x71-6000 шт.,5,0x50-36000 шт.,5,0x63-48000 шт.,6,3x71-4800 шт.,8,0x56-2400 шт.,8,0x80-1800 шт. Використовуються у цивільному будівництві. Торгова марка METALVIS. Країна виробництва - Китай; CN. Виробник:"Ningbo Merlo Imp.&Exp. Co.,Ltd"

3. DIN 3570 Хомут U-подібний болт-скоба, без гайок і шайб, (поверхня обробка цинк), розміром:2 1/2" M12-2568 шт. Використовуються у цивільному будівництві. Торгова марка METALVIS. Країна виробництва - Китай; CN. Виробник: NINGBO MERLO IMP.&EXP. CO., LTD.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД та картці відмови, а саме:

Пакувальний лист б/н від 21.09.2023 року;

Рахунок-фактура (Інвойс) №23V2038 від 21.09.2023 року;

Автотранспортна накладна б/н від 12.12.2023 року;

Сертифікат про походження товару №C23MA6 від 21.09.2023 року;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №0000-000402 від 12.12.2023 року;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №0000-000404 від 13.12.2023 року;

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2529/У від 01.12.2023 року;

Зовнішньоекономічний контракт №NM/F/0718 від 10.07.2018 року;

Договір про надання послуг митного брокера від 01.10.2022 року;

Договір (контракт) про перевезення №14092020/01 від 14.09.2020;

Інші некласифіковані документи (Меморандум, Фастєксім від 11.08.2017).

Митну вартість за умовами поставки FOB China, Інкотермс 2010, на митну територію України визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

Разом із тим, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом та не прийняв визначену митну вартість за ціною договору.

Підставою сумнівів правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом зазначено те, що подані у поданих документах містяться розбіжності та не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які підтверджують митну вартість товарів.

27.12.2023 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000881/2, заявленого до митного оформлення товару згідно МД № 23UA54U1 від 26.12.2023 року, відповідно до якого підставами прийняття вказаного рішення зазначено вищенаведені обставини стосовно розбіжностей у поданих документах та відсутністю усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

У рішенні наведені такі розбіжності:

1) для підтвердження витрат на транспортування декларантом надані рахунки на перевезення від 12.12.2023 № 0000-000402, від 13.12.20239 0000- 000404, та в додатково надісланих платіжних інструкціях на оплату за фрахт 718 від 14.11.2023, вказана в цих документах сума транспортних витрат (морський фрахт) нижча порівняно з мінімальними витратами по аналогічним критеріям: країні відправлення, виду транспорту та умовах поставки в порівнянні з попередніми митними оформленнями;

2) відповідно до пп.в) п.1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

3) згідно пункту 3 контракту NM/F/0718 оплата здійснюється 100% предоплати, часткова передплата, або по факту відвантаження та підставою платежу є контракт, проформа, інвойс. В додатково надісланому платіжному дорученні відсутні печатки банку.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товар; 3) висновки про якісні та вартісні документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару; 4) копію митної декларації країни відправлення Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням міг подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товарів.

27.12.2023 року ТОВ «Фастімпекс» було надіслано лист №27-12/2023 від 27.12.2023, яким повідомлено, що за ВМД 23UA54U1 від 26.12.2023р та 23UA05U0 від 25.12.23 р., були надані усі наявні документи. В зв`язку з неможливістю надати інші додаткові документи, передбачені ст.53 Митного кодексу України, просимо розглянути питання, що до визначення митної вартості в найближчий термін, без дотримання вимог пункту 3 цієї статті МКУ.

Щодо послідовності обрання методу визначення митної вартості товарів, у рішенні зазначено, що митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості митного оформлення є більшим та становить по товару № 1-2.1335 дол. США/кг. (МД від 04.03.2023 NPUA500500/2023/006972) ніж заявлено декларантом 1,7907 дол. США/кг.

Відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001665 від 27.12.2023 року.

Однак, позивач не погоджується із таким коригуванням митної вартості товару, яке, на його думку, призвело до безпідставної надмірної сплати ним митних платежів, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару за основним методом - ціною договору (контракту).

Судом встановлено, що підставою для висновків митного органу про недоведеність заявленої митної вартості товарів стали розбіжності у поданих документах.

З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Що стосується витребування митним органом додаткових документів.

Як вже було зазначено, частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд звертає увагу на положення частин 1, 2 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач запропонував позивачу надати додаткові документи, однак декларант вважав, що поданих ним документів достатньо для підтвердження митної вартості товару за основним методом - ціною договору.

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів з підстав наявності розбіжностей у поданих документах та ненадання декларантом витребуваних додатково документів.

Проаналізувавши обґрунтованість сумнівів відповідача, відносно прийнятності заявленої декларантом ціни товару, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Як вже було зазначено, 10.07.2018 року між компанією NINGBO MERLO IMP. & EXP. Co., LTD (Продавець, Китай) та ТОВ «ФАСТІМПЕКС» (Покупець, Україна) було укладено зовнішньоекономічний контракт №NM/F/0718, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах FOB China, Інкотермс 2010, засоби кріплення походженням з КНР.

На виконання умов зазначеного контракту компанією NINGBO MERLO IMP. & EXP. Co., LTD (Продавець, Китай) поставлено ТОВ «ФАСТІМПЕКС» партії товару.

Для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 23UA54U1 від 26.12.2023 року.

Митну вартість за умовами поставки FOB China, Інкотермс 2010, на митну територію України визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

Разом із тим, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом та не прийняв визначену митну вартість за ціною договору.

Щодо наявності розбіжностей у поданих документах

Щодо підтвердження витрат на транспортування митний орган зазначив, що декларантом надані рахунки на перевезення від 12.12.2023 № 0000-000402, від 13.12.20239 0000- 000404, та в додатково надісланих платіжних інструкціях на оплату за фрахт 718 від 14.11.2023, вказана в цих документах сума транспортних витрат (морський фрахт) нижча порівняно з мінімальними витратами по аналогічним критеріям: країні відправлення, виду транспорту та умовах поставки в порівнянні з попередніми митними оформленнями.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто, надання транспортних (перевізні) документів для підтвердження митної вартості товару вимагається тоді, коли за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Так, у пункті 2.1 Контракту визначено, що ціна встановлюється в доларах США та розуміється на умовах FOB China, включаючи вартість упаковки, маркування, оформлення відвантажувальних документів і навантаження на борт транспортного засобу (судна).

Як вже було зазначено, поставка товару позивачу здійснювалась на умовах FOB China, Інкотермс 2010.

Термін FOB "франко-борт" за правилами Інкотермс означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту.

Продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження; сплатити, коли це належить, витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

Покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження.

Тобто, витрати на перевезення товару несе продавець.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФАСТІМПЕКС» та ТОВ «СІРЕЙТС ЮКРЕЙН» укладено Договір-доручення №14092020/01 від 14.09.2020 року щодо надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні зовнішньо-торгівельних та транзитних вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на транспортування декларантом надані рахунки на перевезення від 12.12.2023 № 0000-000402, від 13.12.20239 0000-000404, акти надання послуг №455 від 27.12.2023 року та №457 від 27.12.2023 року.

За таких обставин, зауваження митного органу стосовно того, що до митного не надано документи щодо підтвердження витрат на транспортування товару є необґрунтованими.

Єдиним зауваженням відповідача стало те, що вказана в цих документах сума транспортних витрат (морський фрахт) нижча порівняно з мінімальними витратами по аналогічним критеріям: країні відправлення, виду транспорту та умовах поставки в порівнянні з попередніми митними оформленнями.

Однак, митний орган не вказує, нижче яких саме мінімальних витрат є сума транспортних витрат за цією митною декларацією; не наводить жодних кількісних та числових показників; не зазначає, з якими саме попередніми митними оформленнями він порівнює транспортні витрати та не наводить жодної конкретики з даного приводу.

Отже, зауваження Одеської митниці не є обґрунтованим.

Щодо зауваження відповідача про відсутність інформації щодо включення/не включення до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості упаковки або пакувальних матеріалів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що пунктом 2.1 Контракту визначено, що ціна встановлюється в доларах США та розуміється на умовах FOB China, включаючи вартість упаковки, маркування, оформлення відвантажувальних документів і навантаження на борт транспортного засобу (судна).

Відповідно до пп. "в" п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати, понесені покупцем вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі " 37. Процедура" митної декларації має бути зазначено "ZZ32", в той час як у вказаній графі митної декларації, поданої позивачем, зазначено "ZZ00" (тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Тобто, у спірних правовідносинах вартість пакування не є витратами, які додатково включаються у митну вартість товару, а включені у вартість товару.

Суд зазначає, що вказані товаросупровідні документи (зовнішньоекономічний контракт, МД та ін.) були надані відповідачу, відтак останній мав можливість встановити вищевказані обставини.

За таких обставин, при постачанні товару вартість пакування включена до ціни товару, яка вказана в інвойсі, і тому, при визначенні складових митної вартості товару, не повинна була додаватись окремо.

Окрім того, поставка товару позивачу здійснювалась на умовах FOB China, згідно яких Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару.

Відтак, зауваження відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, спростовуються матеріалами справи.

Щодо наступного зауваження, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що згідно пункту 3 контракту NM/F/0718 оплата здійснюється 100% предоплати, часткова передплата, або по факту відвантаження та підставою платежу є контракт, проформа, інвойс. В додатково надісланому платіжному дорученні відсутні печатки банку.

Суд зазначає, що наведені доводи відповідача суперечать як умовам Контракту, так і вимогам митного законодавства щодо підтвердження митної вартості товарів.

Так, умовами підпункту 3.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем в доларах США (USD) за допомогою безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому контракті, у формі 100% передоплати, часткової передоплати або оплата по факту відвантаження. Підставою для платежу є контракт, Договір продажу, проформа-інвойс або інвойс наданий продавцем.

Тобто, цей пункт є альтернативним передоплата «може бути».

У свою чергу, суд зазначає, що умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №815/329/17.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає, які документи подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

За приписами ч. 2 указаної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, у т.ч. є: 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Тобто, за змістом статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Зміст цієї норми вказує на те, що митне оформлення товару повинне бути здійснене, як у випадку, коли оплата за договором здійснена, так і у випадку, коли оплата за товар відповідно до умов договору здійснюється в іншому порядку, не виключаючи порушення встановлених строків.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що посилання митного органу на те, що надані до митного оформлення банківські платіжні документи не завірені відповідною установою, як на розбіжність, яка впливає на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, та виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору), є необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, вказане зауваження відповідача спростовуються.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що висловлені відповідачем зауваження щодо розбіжностей у документах, поданих для митного оформлення придбаного позивачем на підставі зовнішньоекономічного контракту №NM/F/0718 від 10.07.2018 року та Інвойсу, не спростовують визначення митної вартості за першим методом - ціною контракту.

Висловлені митним органом зауваження та розбіжності мають логічне пояснення, товаросупровідні документи узгоджуються між собою та містять відомості про партію товару, що поставляється та заявлена до митного оформлення за ціною договору.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

З аналізу частин 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що додаткові документи, які декларанту запропонував надати митний орган, відносяться до додаткових документів, що надаються на вимогу митного органу за наявності у декларанта.

Відповідач не обґрунтував яким чином витребувані митним органом документи впливають на підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Вирішуючи цей спір, суд вважає, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

Натомість, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Відповідачем не спростована правильність визначення митної вартості за основним методом; не доведена наявність належних підстав для коригування митної вартості.

Контроль правильності обчислення декларантом митної вартості здійснюють митні органи у визначений законом спосіб у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Спрацювання системи управління ризиками не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості товару, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

У своїх сталих правових позиціях Верховний Суд з приводу спірних правовідносин наголошує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом, тощо.

Однак, таких доказів не міститься в матеріалах даної справи.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен був зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих митницею рішень про коригування митної вартості товарів.

Отже, судом встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів від 27.12.2023 №UA500500/2023/000881/2 прийняте відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для його скасування, як протиправного.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві представником позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 20 000,00 гривень, що включає складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету) 12 000,00 гривень; участь у одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду: 4 000,00 грн./судодень; участь у одному судовому засіданні в межах міста Києва та Київської області: 4 000,00 грн./судодень; участь у одному судовому засіданні за межами міста Києва та Київської області (відрядження за межі регіону): 7 000,00 грн./судодень; складання процесуальних та інших документів - 4 000, 00 грн./година, без ПДВ; витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, на проїзд транспортом загального користування (крім авіаційного, залізничного у м`яких вагонах поїздів, суден морського та річкового транспорту) та відрядження за межі регіону.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

копію Договору про надання правової допомоги № 34380660 від 01.03.2019 року, укладеного між адвокатом Погорілець Р.В., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 7185/10 від 07.12.2018 року, виданого Радою адвокатів Київської області (Адвокат), та ТОВ «ФАСТІМПЕКС» (Клієнт). Відповідно до розд. 5 Договору, формою винагороди за здійснення професійної правничої (правової) допомоги клієнту за цим договором є гонорар. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його сплати, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

Копію акту наданої правової допомоги від 09.08.2024 року, згідно якого Адвокат надав правову допомогу відповідно до додаткового договору від 01.08.2024 №000881/2до договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 №34380660 згідно з розрахунком розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги. Розмір гонорару за надання правової допомоги 12 000,00 гривень, без ПДВ в тому числі: складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету): 12 000,00 гривень, без ПДВ.

Копію платіжної інструкції № 301 від 12.08.2024 року на суму 12 000,00 гривень, перерахованої ТОВ «ФАСТІМПЕКС» на користь адвоката Погорілець Р.В.

У матеріалах справи наявний Ордер серії АІ №1676599 від 08.08.2024 року на надання правничої допомоги ТОВ «ФАСТІМПЕКС» адвокатом Погорілець Р.В. на підставі Договору про надання правової допомоги № 34380660 від 01.03.2019 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги ТОВ «ФАСТІМПЕКС» у справі №420/26184/24 адвокатом Погорілець Р.В.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Одеської митниці на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, 38; ) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А; ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості від 27.12.2023 року №UA500500/2023/000881/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, 38; ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСТІМПЕКС» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе, 38; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук