Справа № 300/3769/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2025 р. справа № 300/3769/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Пальчик В.Л., звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 14.03.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити і виплати пенсію з дати виникнення права, а саме з 16.12.2023.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком та безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001. Стверджує, що в трудовій книжці позивача зазначені всі необхідні записи, які завірені печаткою. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 28 років 2 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком по досягненні 60 років. За результатами розгляду документів до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 30.11.1981 не зараховано період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001, оскільки запис на прийняття внесено на підставі свідоцтва про реєстрацію підприємницької діяльності, а запис на звільнення відсутній. На підтвердження періоду роботи позивачем подано копію трудового договору, чим порушено п. 2.23 Порядку № 22-1. Стверджує, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах (а.с.77).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відзиві на позов стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулась ОСОБА_1 із заявою від 14.03.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 21.03.2024 № 47 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. До страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30.11.1981 не зараховано період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001, оскільки запис на прийняття внесено на підставі свідоцтва, а запис на звільнення відсутній. Також позивачем надано копію договору, чим порушено пункт 22.3 Порядку 22-1. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.36).

У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідачів з підстав, аналогічних позовній заяві (а.с.89).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 14.03.2024 у віці 61 рік звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.54).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області від 21.03.2024 №47 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж заявниці становить 28 років 02 місяці 22 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.11.1981 не зараховано період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001, оскільки запис на прийняття внесено на підставі свідоцтва, а запис на звільнення відсутній, чим порушено п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Вказано, що заявницею надано копію договору, чим порушено п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 від 25.11.2005 № 22-1. Вказано, що страховий стаж розраховано з врахуванням даних, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) (а.с.84).

Згідно наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розрахунку стажу страховий стаж позивача становить 28 років 02 місяці 22 дні (а.с.85).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 25.03.2024 №2600-0211-8/62568 повідомило ОСОБА_1 про рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 21.03.2024 №47 (а.с.15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі також - Закон №1058-IV).

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 28 років 2 місяців 22 днів страхового стажу (а.с.53). Позивач вважає протиправним незарахування до її страхового стажу періоду роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції на час спірного періоду роботи позивача) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

За змістом пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.4.1 Інструкції №58).

Як слідує із запису №7 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 30.11.1981 позивач 12.01.1997 зарахована на посаду старшого повара в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», св. № НОМЕР_4 , ПП ОСОБА_2 (а.с.61). Запис про звільнення з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в трудовій книжці відсутній.

Вказаний запис про прийняття на роботу засвідчений печаткою суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що всупереч приписам пунктів 2.3, 2.4, 2.26 Інструкції №58 запис №7 про прийняття позивача на роботу внесено на підставі свідоцтва ПП ОСОБА_4 № НОМЕР_4 , а запис про звільнення в трудовій книжці взагалі відсутній.

Вказане свідчить про грубе недотримання наведених вище вимог законодавства щодо порядку заповнення трудової книжки та в сукупності викликає обгрунтовані сумніви у достовірності внесених записів щодо стажу роботи позивача в спірному періоді.

В подальшому, 24.01.2001 позивач була прийнята на роботу до СПД ОСОБА_4 на посаду повара за трудовим договором №2 від 01.12.2001, зареєстрованим у Святошинському центрі зайнятості в м. Києві, про що свідчить запис №8 трудової книжки позивача (а.с.61 зворот).

Зі змісту долученої до заяви про призначення пенсії довідки №17 від 04.10.2017 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала у ПП ОСОБА_4 , на посаді старшого повара у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 12.01.1997 по 23.12.2001, згідно «трудового соглашения №2» та з 24.01.2001 по 19.04.2005 згідно трудового договору, зареєстрованого в районному центрі зайнятості 28.12.2001 за №1303. Вказана довідка містить підпис СПД ОСОБА_4 та засвідчена його печаткою. В довідці також зазначено, що до неї додаються такі документи: копія «трудового соглашения» та копія трудового договору (а.с.65).

За змістом трудової угоди від 12.01.1997 №02 між підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання виконувала роботу в період з 12.01.1997 по 23.12.2001 (а.с.65 зворот).

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.03.1998 здійснено державну реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . 17.02.1995 ОСОБА_4 взятий на облік як платник податків у Державній податковій інспекції в Святошинському районі Головного управління ДФС в м. Києві, 03.01.1996 ОСОБА_4 взятий на облік як платник єдиного внеску у Державній податковій інспекції в Святошинському районі Головного управління ДФС в м. Києві. 06.10.2017 припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_4 на підставі власного рішення (а.с.76).

Таким чином, довідка №17 від 04.10.2017, видана у період здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності та підтверджує факт працевлаштування ОСОБА_1 в спірний період.

Суд зауважує, що пенсійний орган в оскаржуваному рішенні не надав оцінку вказаній довідці, не вказав підстав її неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.

Згідно з частиною 4 пункту 1.8 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково (в спірному випадку, оригінал трудового договору) для його врахування при винесенні оскаржуваного рішення.

В цьому випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не надало суду доказів вчинення таких дій.

Варто вказати, що пенсійний орган не ставить під сумнів достовірність відомостей, які становлять зміст трудового договору №2 від 12.01.1997, а лише вказує на порушений позивачем порядок долучення підтверджуючих документів до заяви про призначення пенсії.

Таким чином, незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області періоду роботи позивача з 12.01.1997 по 23.12.2001 є протиправним.

В оскаржуваному рішенні пенсійний орган зазначив, що страховий стаж позивача розраховано з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Так, в наявній у матеріалах справи довідки форми ОК-5 відсутні відомості про сплату страхових внесків за спірний період (а.с.73).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 400/97-ВР, в редакції на час роботи позивача в спірний період) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників (пункт 1); філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади (пункт 2).

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (ст.5 Закону № 400/97-ВР).

В силу приписів пунктів 2.1, 6.1, 7.1, 7.2 та 19.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №11-1 від 06.09.1996 (надалі також - Інструкція 11-1, чинна в спірний період роботи позивача), на роботодавця покладається обов`язок щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, а у випадку порушення ним встановленого порядку сплати такого збору посадові особи Пенсійного органу України наділені правом накладати на таких роботодавців адміністративні стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Виходячи із наведеного суд зазначає, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає обов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхові внески. Обов`язок по сплаті збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі їх сплату законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків несе страхувальник, оскільки він здійснює їх нарахування із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків, а отже, наявність заборгованості роботодавця по збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Зворотній підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16, від 17 липня 2019 року в справі №144/669/17 та від 20 березня 2019 року в справі №688/947/17, від 31.10.2019 в справі №235/7373/16, від 08.04.2020 в справі №242/1568/17, від 06.07.2020 в справі №242/2179/17, від 01.03.2021 в справі №423/757/17, від 17 листопада 2021 року в справі № 242/5635/16-а, від 30.12.2021 в справі № 348/1249/17 від 08.04.2022 у справі №242/1568/17, від 11.10.2023 в справі №340/1454/21.

Крім того, пенсійним органом не надано суду доказів вини позивача у несплаті страхових внесків за спірний період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001.

Також в матеріалах справи відсутні докази виконання пенсійним органом обов`язку в частині застосування адміністративних стягнень за порушення порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків, відповідно.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплати пенсію з дати виникнення права, а саме з 16.12.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 14.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 08.02.2024 в справі №500/1216/23, від 07.05.2024 в справі №460/38580/22.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на дату звернення до пенсійного органу (14.03.2024) досягла 61-річного віку, її страховий стаж становить більше 30 років, відтак позивач набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо вимоги позивача про призначення їй пенсії з 16.12.2023 (з дати виникнення права на пенсію) суд звертає увагу, що згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Враховуючи, що позивач досягла 60-річного віку 15.12.2023, звернулася із заявою про призначення пенсії 14.03.2024, тобто у межах визначеного законодавством тримісячного строку, то така вимога підлягає задоволенню.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд зазначає, що у позивача виникло право на призначення пенсії, тому порушене її право підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 16.12.2023 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу роботи періоду роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001.

Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем згідно квитанції від 03.05.2024 №0.0..1 підтверджено сплату судового збору на суму 1211,20 гривень (а.с.4).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов до висновку, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в сумі 847,84 грн. (70 % задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 21.03.2024 №7.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.12.2023 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 847,84 грн. (вісімсот сорок сім гривень 84 копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ),

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 03151),

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.