Справа № 380/7449/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/7449/24 пров. № А/857/15120/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Алексеєнка Андрія Анатолійовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (суддя суду І інстанції: Мричко Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 17.05.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

05.04.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 08.04.2024р.) представник адвокат Алексеєнко А.А., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем Львівською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р., складену державним інспектором Панчишин М.М.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-4).

Згідно ухвали суду від 15.04.2024р. розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.25 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано прийняту відповідачем Львівською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р., вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.33-36).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Львівська митниця, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.39-44).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що будь-яка декларація, в тому числі декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, не є нормою права, якою визначено права та обов`язки в певній сфері правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів /KM/ України № 23 від 27.02.2019р. «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» затверджено лише форму бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей.

В той же час, згідно вимог п.18 розділу І Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р., фізичні особи - резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують:

1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро;

2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.

Відтак, зазначеною нормою визначено, що фізична особа - резидент, яка переміщує валютні цінності, зобов`язана документально підтвердити зняття саме нею готівкових коштів з власних рахунків у банках, а також не передбачено, що особа, яка переміщує готівкові кошти повинна надати документи про зняття готівки з банківських рахунків власника коштів.

З огляду на наведене, здійснення валютної операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення може здійснюватися фізичною особою з поданням документа, що підтверджує зняття нею готівки з власних рахунків у банках.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_2 , уповноваженим представником позивача Івахів С.В., здійснювалось переміщення валютних цінностей в сумі 15000 доларів США через митний кордон України (пункт пропуску «Шегині», митний пост «Мостиська) (а.с.12, 15-20).

З метою переміщення вказаних коштів через митний кордон України ОСОБА_2 подана декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей за формою, затв. постановою КМ України № 203 від 27.02.2019р. (а.с.14 і на звороті).

Разом із декларацією транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей останнім надані документи, що підтверджують зняття ОСОБА_1 готівки з власних рахунків у банках (платіжні інструкції на видачу готівки № 4 від 10.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 6 від 11.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 4 від 12.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 4 від 15.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 6 від 16.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 4 від 17.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 9 від 18.01.2024р. на суму 2600 доларів США, № 5 від 19.01.2024р. на суму 2600 доларів США (а.с.6-9, 11).

Однак, відповідач відмовив у пропуску вищевказаних коштів через митний кордон України, про що свідчить складена картка відмови № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р. (а.с.10).

У складеній картці відмови № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р. як причину відмови у пропуску через митний кордон України зазначено невиконання резидентом ОСОБА_2 вимог постанови Правління Національного банку України № 3 від 02.01.2019р. «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р. у частині ненадання підтверджуючих документів щодо зняття готівкових коштів з власного рахунку у банку. Згідно ч.3 ст.197 Митного кодексу /МК/ України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кодон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача (картки) щодо відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, при цьому підставою для такого рішення відповідачем визначено порушення позивачем вимог постанови Правління Національного банку України № 3 від 02.01.2019р. «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р. у частині ненадання особою, яка переміщує валютні цінності, підтверджуючих документів щодо зняття готівкових коштів з власного рахунку у банку.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що в разі переміщення за межі України коштів представником на підставі виданої довіреності, особа-представник не переміщує такі кошти як власні, а засвідчує факт здійснення транскордонного переміщення валютних цінностей саме довірителем (власником коштів). Відповідно, дослідженню підлягають документи, які підтверджують зняття таких коштів саме з банківських рахунків їх власника.

Таким чином, під час декларування ОСОБА_2 коштів в сумі 15000 доларів США, що належать ОСОБА_1 , для їх транскордонного переміщення 28.03.2024р. були подані всі необхідні документи, які передбачені законодавством України. Надані платіжні інструкції підтверджують зняття готівкових коштів у доларах США з рахунку ОСОБА_1 - власника коштів.

Звідси, складена картка відмови №UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р. не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Крім того, в розглядуваних правовідносинах порушеним є право ОСОБА_1 , адже кошти, які переміщуються через митний корон України та які відповідно були задекларовані уповноваженою особою, належать їй.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до ч.3 ст.197 МК України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Закон України «Про валюту і валютні операції» визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства. Метою цього Закону є забезпечення єдиної державної політики у сфері валютних операцій та вільного здійснення валютних операцій на території України.

У статті 1 вказаного Закону визначено, що валютне регулювання в Україні ґрунтується на таких принципах:

1) свобода здійснення валютних операцій, що передбачає:

право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн;

право фізичних та юридичних осіб - резидентів придбавати валютні цінності, активи за кордоном, переміщувати через митний кордон України валютні цінності;

запровадження обмежень і заходів захисту виключно з підстав та у порядку, визначених законом, з метою забезпечення стабільності фінансової системи і рівноваги платіжного балансу України;

недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції;

2) ризикоорієнтованість, прозорість, достатність та ефективність валютного регулювання, що реалізується шляхом:

спрямованості на забезпечення фінансової стабільності, економічного і соціального розвитку;

відповідності заходів захисту, строків їх запровадження та обсягів, пов`язаних з ними валютних обмежень масштабам і структурі системних ризиків, що загрожують фінансовій стабільності;

обґрунтованості запровадження та подовження строку дії заходів захисту;

тимчасового характеру дії заходів захисту;

підзвітності та публічності Національного банку України під час запровадження заходів захисту, подовження строку їх дії, оцінки результативності застосування заходів захисту;

пріоритетності менш дискримінаційних інструментів валютного регулювання над більш дискримінаційними та пропорційності застосування таких інструментів;

пріоритетності ринкових інструментів валютного регулювання над адміністративними;

3) самостійність та ринковість валютного регулювання, що передбачає:

гнучкість валютного курсу;

незалежність Національного банку України у формуванні та реалізації валютної і монетарної політики у межах, визначених законом.

Відповідно до ст.8 зазначеного Закону транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Транскордонне переміщення валютних цінностей шляхом поштових відправлень здійснюється лише шляхом поштових відправлень з оголошеною вартістю. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

На виконання вказаної норми постановою Правління Національного банку України № 3 від 02.01.2019. затверджено Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, у пункті 4 якого вказано, що фізичні/юридичні особи та банки здійснюють декларування переміщення готівкової валюти і банківських металів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, як законом (Законом України «Про валюту і валютні операції»), так і підзаконним нормативно правовим актом (постановою Правління Національного банку України № 3 від 02.01.2019р.) визначено, що порядок декларування коштів визначається КМ України.

Постановою КМ України № 23 від 27.02.2019р. «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» затверджено форму бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей (далі - декларація). Затверджений бланк декларації передбачає розділ третій: «Власник», у якому декларант може вказати, що власником коштів є він сам, або власником коштів є інша фізична чи юридична особа, зазначивши дані такої.

Окрім того, форма затвердженого бланку декларації містить зворотну сторону, яка визначає загальні відомості та порядок заповнення декларації. Зокрема, в загальних відомостях вказується, що: декларація заповнюється власноручно громадянином, який досяг 16-річного віку, або уповноваженою ним особою. Порядок заповнення (Зворотній бік декларації) містить, зокрема, наступні положення: відомості зазначаються громадянином або уповноваженою особою українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Разом із заповненою декларацією для митного контролю та митного оформлення товарів громадянином або уповноваженою особою подаються такі документи: документи, що посвідчують особу та підтверджують країну постійного проживання громадянина або уповноваженої особи; документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках та придбання особою банківських металів у банках та/або Національному банку, визначені у п.18 постанови Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р. «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».

Отже, із урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов послідовного та логічного висновку про те, що декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей може бути подана як власником коштів особисто, так і уповноваженою ним особою.

Визначений законом орган КМ України, який уповноважений встановлювати порядок декларування валютних цінностей при їх транскордонному переміщенні, чітко і однозначно передбачив можливість декларування таких й відповідно переміщення як власником коштів, так і уповноваженою особою такого власника.

Відповідно до п.18 розділу I Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р., фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують:

1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро;

2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.

Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Як правильно вказав суд першої інстанції, в наведених підпунктах 1) та 2) вказується про документи, які підтверджують зняття цією фізичною особою з власних рахунків.

В цьому випадку займенник «цією» вживається для підтвердження того, що кошти повинні бути зняті з рахунку саме тієї особи, яка є власником таких коштів і здійснює (юридично) їх транскордонне переміщення. Тобто, не може бути надане для підтвердження для транскордонного переміщення однією особою (власником коштів) документи про зняття таких коштів з рахунку іншої особи.

Водночас, цитований пункт не може бути перешкодою для переміщення та декларування коштів уповноваженою особою за умови, якщо такою особою ідентифікується власник коштів і надаються документи щодо їх зняття з рахунку саме власника коштів, а також надаються повноваження на представництво інтересів відповідної особи власника коштів.

Трактування змісту підпунктів 1) та 2) п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р., як таких, що забороняють переміщення коштів уповноваженою особою, не відповідають вимогам ст.8 Закону України «Про валюту і валютні операції», оскільки вказана норма закону не забороняє переміщення коштів, а лише визначає декларування як умову для їх переміщення. При цьому, вимога підпунктів 1) та 2) п.18 вказаного Положення спрямована виключно на підтвердження законного джерела отримання таких коштів.

Крім того, транскордонне переміщення валютних цінностей може здійснюватись й шляхом пересилання в Україну/з України готівкової валюти і банківських металів у міжнародних поштових відправленнях з оголошеною вартістю, що прямо передбачено приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про валюту і валютні операції». Пересилання таких коштів може не супроводжуватись фактичним виїздом власника коштів за кордон.

З огляду на викладене, тлумачення митного органу вимог підпунктів 1) та 2) п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019р., як таких, що забороняють переміщення коштів уповноваженою особою, слід вважати помилковим.

Окрім того, в силу приписів ст.ст.237, 244 Цивільного кодексу України в разі переміщення за межі України коштів представником на підставі виданої довіреності, особа-представник не переміщує такі кошти як власні, а засвідчує факт здійснення транскордонного переміщення валютних цінностей саме довірителем (власником коштів). Відповідно, дослідженню підлягають документи, які підтверджують зняття таких коштів саме з банківських рахунків їх власника.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час декларування ОСОБА_2 коштів в сумі 15000 доларів США, що належать ОСОБА_1 , для їх транскордонного переміщення 28.03.2024р. були подані всі необхідні документи, які передбачені діючим законодавством.

Таким чином, відмовляючи у пропуску вищенаведених коштів через митний кордон України, відповідач Львівська митниця помилково склала картку відмови № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р.

Крім того, в спірних правовідносинах є порушеним право ОСОБА_1 , оскільки кошти, які переміщуються через митний корон України та які відповідно були задекларовані уповноваженою особою, належать саме їй.

Доводів стосовно інших висновків рішення суду першої інстанції апелянтом не наведено, через що останні слід вважати правильними та обґрунтованими.

Таким чином, картка відмови № UA209040/2024/000103 від 28.03.2024р. є безпідставною і такою, що не ґрунтується на вимогах закону, через що заявлений позов підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Львівську митницю.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2024р. в адміністративній справі № 380/7449/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Львівську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 02.01.2025р.