Справа № 460/6654/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/6654/24 пров. № А/857/22010/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 29 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області) щодо припинення з 29.05.2024 виплати позивачці пенсії за віком;

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) щодо прийняття рішення від 29.05.2024 №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 29.05.2024 №52 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області поновити з 19.12.2023 виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 у справі №460/6654/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №52 від 29.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області призначити позивачці з 19.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ПФУ в Одеській області рішенням №52 від 29.05.2024 безпідставно та неправомірно відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Скаржник зазначає, що поданими документами підтверджується період роботи (проживання) ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 2 роки 4 місяці 06 днів, а тому право на призначення позивачці пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мульчиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 28.02.1997 Рівненською облдержадміністрацією.

Згідно із довідкою №623 від 20.12.2023, виданою старостою с. Мульчиці Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_1 дійсно проживає в с. Мульчиці Вараського району Рівненської області з 18.12.1969 по 31.07.1989 та з 08.11.2004 по даний час.

Згідно з даними диплому НОМЕР_2 позивачка з 01.09.1988 по 30.06.1989 навчалася у Острозькому СПТУ №13.

Відповідно до записів №№ 5-6 трудової книжки НОМЕР_3 позивачка з 18.07.1989 по 01.02.1995 працювала фотографом в Кузнецовському міськпобуткомбінаті (м. Вараш).

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.04.2024 по справі №556/54/24, що набрало законної сили 09.05.2024, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в с. Мульчиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області у період з 31.07.1989 по 16.05.2020.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Мульчиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

22.02.2024 позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що з 19.12.2023 позивачці призначено пенсію за віком на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (рішення № 52 від 22.05.2024), однак фактично її виплата не проводилася.

14.05.2024 позивачка повторно звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оскільки, як зазначено у позовній заяві, у призначенні пенсії в подальшому було відмовлено.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №52 від 29.05.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Не погоджуючись з припиненням виплати вже призначеної пенсії, а також з рішенням ГУ ПФУ в Одеській області про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Пунктом 2 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.

При цьому особам, які проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Як слідує з матеріалів справи, 22.02.2024 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Оскільки реакції ГУ ПФУ в Рівненській області на звернення не було, позивачка повторно звернулася із заявою про призначення пенсії 14.05.2024.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №52 від 22.05.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.12.2023 (а.с. 14).

Разом із тим, як видно зі службової записки від 27.05.2024 №13480/03-1, позивачці припинено виплату пенсії, оскільки за результатами додаткової перевірки встановлено, що неправомірно віднесено періоди проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно із рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.04.2024 провадження номер 2-о/556/84/2024, у якому відсутнє рішення зобов`язального характеру щодо призначення пенсії.

Окрім того, як слідує з листа ГУ ПФУ в Рівненській області від 28.05.2024 №1700-0305-9/30063, адресованого ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Хмельницькій області, ГУ ПФУ в Рівненській області просить переглянути рішення про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року ОСОБА_1 , оскільки вважає, що позивачці безпідставно зараховано для визначення права на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи період перебування у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1989 по 16.05.2000. Згідно з рішенням Володимирецького районного суду від 09.04.2024 по справі №556/54/24 (провадження номер 2-о/556/84/2024) встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Мульчиці Вараського (раніше Володимирецького) району Рівненської області з 31.07.1989 по 16.05.2000, однак у зазначеному документі відсутнє рішення зобов`язального характеру щодо призначення пенсії.

У відповідь на лист від 28.05.2024 №1700-0305-9/30063 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ГУ ПФУ в Рівненській області, що управління погоджується з необхідністю виключення періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1989 по 16.05.2000, який було враховано згідно з рішенням Володимирецького районного суду від 09.04.2024 по справі № 556/54/24 (провадження номер 2-о/556/84/2024), яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Мульчиці Вараського (раніше Володимирецького) району Рівненської області, прийняло рішення №52 від 29.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії. Додатково просить припинити виплату пенсії та закрити особовий рахунок позивачки.

Як передбачено частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону на дату припинення виплати пенсії) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо припинення виплати позивачці пенсії, призначеної рішенням №52 від 22.05.2024, є неправомірними, а тому цього відповідача слід зобов`язати виплату пенсії позивачці поновити.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області №52 від 29.05.2024 не може вважатися правомірним, оскільки пенсія позивачці вже була призначена ГУ ПФУ в Рівненській області №52 від 22.05.2024, яке у встановленому порядку скасоване не було.

При цьому позовна вимога про визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо прийняття рішення від 29.05.2024 №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком фактично охоплюється вимогою про визнання протиправним та скасування самого рішення.

Попри те, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, вказуючи про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , фактично не вирішив заявлених нею вимог щодо відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити з урахування викладеного у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі № 460/6654/24 скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , призначеної рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №52 від 22 травня 2024 року з 19 грудня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» рішенням №52 від 22 травня 2024 року з 19 грудня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29 травня 2024 року №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк