Справа № 460/10624/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2025 року м. Рівне №460/10624/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України
про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

визнати протиправною та скасувати відмову ВЧ НОМЕР_1 , викладену у листі №2507 від 29.08.2024, про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується з діями відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби. Так, позивач вважає, що він підлягає звільненню з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військову службу" як військовослужбовець, який має здійснювати догляд за своєю матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду. При цьому, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що з документів, наданих до рапорту про звільнення з військової служби, неможливо встановити факт відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Вважає, що сам по собі факт наявності у його матері інвалідності ІІ групи та необхідності здійснення постійного догляду свідчить про наявність у відповідача обов`язку звільнити позивача з військової служби.

Ухвалою суду від 13.09.2024 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі №460/10624/24 відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки документи подані разом із рапортом про звільнення з військової служби, дають підстави встановити наявність у метері позивача члена сім`ї другого ступеня споріднення, на якого відповідно до законодавства покладено обов`язок здійснювати постійний догляд за нею. Подаючи рапорт про звільнення з військової служби, позивач належним чином не довів наявність у нього підстав для звільнення, а тому у задоволенні рапорту було відмовлено правомірно. Вказуючи на законність відмови у звільненні позивача з військової служби, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 03.06.2024, що підтверджується довідкою від 14.10.2024 №944.

Позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про його звільнення відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї першого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

До вказаного рапорту позивач подав, зокрема, такі документи:

копія паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ;

копія РНОКПП ОСОБА_1 ;

витяг з реєстру теритріальної громади №2024/008503934 від 17.07.2024;

фотокопія паспорта ОСОБА_2 ;

фотокопія довідки МСЕК серії 12 ААГ №934226 від 10.07.2024;

копія висновок №216/1 від 17.07.2024; про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.01.1993;

копія акта №76 від 22.07.2024 обстеження побутово-житлових умов;

копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 09.08.2024 №819/02-39;

фотокопія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №3 від 18.07.2024;

фотокопія заяви від 24.07.2024;

копія військового квитка серії НОМЕР_4 ;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 16.03.1949;

копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 06.01.1983;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 08.02.2007;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 23.09.2008;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 25.06.1968;

фотокопія паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 ;

фотокопія РНОКПП ОСОБА_3 ;

копія заяви ОСОБА_3 №3253 від 08.08.2024;

висновок ЛКК №78 від 08.08.2024;

фотокопія свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 ;

фотокопія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_12 ;

фотокопія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_13 від 09.01.2019.

29.08.2024 ВЧ НОМЕР_1 надано рішення щодо рапорту оформлене у формі листа №2507 від 29.08.2024 про неможливість задоволення рапорту та звільнення з військової служби, у якому зазначено, що командування військової частини не вбачає підстав для звільнення, оскільки: у документах долучених до рапорту відсутній документ, у якому зазначено, що мати позивача потребує постійного стороннього догляду; подані документи разом із рапортом дають підстави встановити наявність у ОСОБА_2 (матері позивача) інших членів сім`ї другого ступення споріднення (брата - ОСОБА_3 ), на яких відповідно до законодавства покладено обов`язок здійснювати постійний догляд за нею.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжено.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно зі встановленими у даній справі обставинами, позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення його з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №934226 від 10.07.2024 року є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 17.07.2024 №216 ОСОБА_2 (мати позивача) потребує постійного сторонього догляду.

Однак, подані позивачем до рапорту документи не містять підтвердження того, що інші члени сім`ї ОСОБА_2 першого чи другого ступеня споріднення (а такою особою згідно обставин справи є брат ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що унеможливлює їх здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .

Назване є обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Так, суд звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи висновок лікарсько-консультативної комісії №78 від 08.08.2024 вказує, що брат ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує медикаментозного лікування.

При цьому, такий висновок ЛКК не містить відомостей, що ОСОБА_3 потребує саме постійного догляду.

Водночас, нотаріально завірена заява рідного брата матері позивача - ОСОБА_3 про відмову надавати постійний догляд, не може слугувати доказом відсутності можливості здійснювати догляд за сестрою, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду для цілей підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, оскільки відповідно до приписів вказаного Закону, лише висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості самі потребують догляду є підтвердженням неможливості постійного догляду ними інших членів сім`ї. Наявність статусу пенсіонера не є підставою неможливості догляду за сестрою.

Також, суд зазначає, що акт №76 від 22.07.2024 обстеження побутово- житлових умов, не є документом, який встановлює потребу особи в постійному сторонньому догляді, оскільки складений посадовими особами виконавчого органу селищної ради, які не мають таких повноважень.

Отже, дослідивши додані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що ОСОБА_1 при зверненні з рапортом про звільнення з військової служби не доведено того, що його матір ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю ІІ групи, не має інших, окрім позивача, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли би здійснювати постійний догляд за нею, або ж що такі інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я і, відповідно, що ОСОБА_1 є єдиною особою, який може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 .

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до норм ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_14 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_15 )

Суддя С.А. Борискін