Справа № 500/6435/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6435/24

01 січня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Сідорова В.М., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1917-UA0036935 від 18.07.2024 про визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2023-тього року у розмірі 31192,14грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні контролюючим органом визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 31192,14грн на об`єкт нерухомого майна площею 582,1 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач вказує, що при розрахунку розміру податку, відповідачем було враховано площу не лише житлового будинку за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 , площею 103 кв. метрів), але і площу будівлі виробничого призначення, яка знаходиться за тією ж адресою, однак будинок 23 «Б», а не «А». На переконання позивача нарахована сума грошового зобов`язання є хибною, оскільки площа будівель виробничого призначення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, з підстав чого позивач просить суд скасувати його у судовому порядку.

Ухвалою суду від 29.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21.11.2024, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач з 10.06.2014 є власником житлової нерухомості, загальною площею 582.10 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому відповідач наголошує, що у Витязі щодо вказаного об`єкта нерухомості, є опис складових частин об`єкта нерухомого майна де станом на 2023 рік зазначено «житловий будинок загальною площею 582,10 кв.м.», в той час як поділ вказаного об`єкта нерухомого майна на житлову та нежитлову його частину, відбувся вже станом на 06.04.2024, тобто поза податковим періодом за який контролюючим органом нараховано оскаржену суму грошового зобов`язання.

Відтак, податковий орган вказує, що оскільки у 2023 році загальна площа нерухомого майна, належного позивачу та розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишалася незмінною та становила 582,10 кв. метрів житлової нерухомості, то податковий орган правомірно виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення, а тому підстави для його скасування відсутні (арк. справи 20-39).

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки №354372483 від 14.11.2023 з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником нерухомого майна з реєстраційним номером об`єкта 58, зокрема: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 582.1 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 25).

Згідно Технічних паспортів, виготовлених 10.01.2024 на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , вказану будівлю визначено як таку що технічно підлягає поділу на житлову будівлю та виробничий будинок (арк. справи 9-11).

Рішенням Виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області №921 від 08.03.2024, присвоєно адреси на вказані житловий та виробничий будинки, а саме: АДРЕСА_1 для житлового та №23-Б для виробничого (арк. справи 9 зворот).

Згідно Інформаційної довідки №393434473 від 04.09.2024 з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державним реєстратором 06.04.2024 проведено державну реєстрацію поділу об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером об`єкта 58, а саме: житлового будинку загальною площею 582,1 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого станом на 06.04.2024 здійснено реєстрацію змін об`єкта речових прав та зареєстровано за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 309,6 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_1 та станом на 22.04.2024 - право власності на виробничий будинок загальною площею 272,5 кв. метрів за адресою АДРЕСА_1 (арк. справи 26-29).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області оподатковано податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості об`єкт нерухомого майна а саме: житловий будинок загальною площею 582,1 кв. метрів, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане податкове зобов`язання нараховано позивачу згідно податкового повідомлення-рішення №0-1917-UA0036935 від 18.07.2024 за податковий період 2023-тього року у розмірі 31192,14грн (арк. справи 32).

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так зокрема, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Таким чином, з аналізу наведеного нормативно-правового регулювання слідує, що власники житлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, для обчислення суми такого податку, податковий орган використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку, та передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Так, судом встановлено, що протягом 12 місяців 2023-го року позивач був власником нерухомого майна з реєстраційним номером об`єкта 58, а саме: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 582.1 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані відомості містилися у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (арк. справи 25).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1917-UA0036935 від 18.07.2024 яким позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2023-тього року у розмірі 31192,14грн.

Як слідує із Розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік по об`єктах оподаткування, які належать позивачу (арк. справи 37), вказаним податковим повідомленням-рішенням оподатковано житловий будинок загальною площею 582,1 кв. метрів, що належить позивачу (1/1 частки) та який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шумської міської ради №4293 від 24.07.2022 на території Шумської міської територіальної громади ставка податку за 2023 рік за 1 кв. метрів на будівлі житлові становила 0,2% відсотка розміру мінімальної заробітної плати (арк. справи 33-36).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 встановлено, що з 01.01.2023 розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на рівні 6700,00грн.

Таким чином, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за житлову нерухомість що підлягає оподаткуванню, розташоване на території міста Шумськ Кременецького району Тернопільської області за 2023 рік становить 13,40грн за 1 кв. метр (0,2%*6700).

Як зазначалося судом, підпунктом «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів.

Отже, загальна площа об`єкта нерухомого майна позивача, що підлягає оподаткуванню становить 462,1 кв. метра (582,1 кв. метрів-120 кв. метрів), відтак сума податкового зобов`язання за таку житлову площу становить 462,1*13,4=6192,14грн.

Разом з тим, Законом України №466-IX від 16.01.2020, пункт 266.7 статті 266 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 266.7.1-1, яким встановлено, що за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Оскільки згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, у 2023 році позивач мав у власності об`єкт житлової нерухомості (будинок) площею понад 500 кв. метрів, то обчислену за загальними правилами суму податкового зобов`язання за 2023 рік було збільшено на 25000,00грн, з огляду на що загальна сума донарахування склала 31192,14грн (6192,14грн + 25000,00грн).

Так, оскаржуючи вказану суму податку позивач не спростовує того, що він є власником об`єкту нерухомого майна за адресою який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як і не спростовує правомірність складових, взятих за основу податковим органом при розрахунку суми податкового зобов`язання (як-от рішення органу місцевого самоврядування, розмір ставки, тощо).

Водночас, позивач наполягає на хибності проведеного нарахування податкового зобов`язання виключно з підстав того, що ним проведено державну реєстрацію поділу вказаного об`єкта невухасті, внаслідок якого саме житлова площа об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, склала 103 кв. метрів.

Разом з тим, такі підстави позову суд оцінює критично, а докази у їх підтвердження - відхиляє, оскільки, як слідує із змісту інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №393434473 від 04.09.2024, позивачем дійсно було проведено державну реєстрацію поділу об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером об`єкта 58, а саме: житлового будинку загальною площею 582,1 кв. метрів, внаслідок якого здійснено державну реєстрацію змін об`єкта речових прав та за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 309,6 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на виробничий будинок загальною площею 272,5 кв. метрів за адресою АДРЕСА_1 (арк. справи 26-29).

Водночас суд враховує, що такий поділ об`єкта нерухомості відбувся станом на квітень 2024 року, тобто у наступному для позивача податковому (звітному) періоді, в той час як оскаржене податкове повідомлення-рішення стосується податкового зобов`язання за податковий період 2023-го року, а тому підстави для врахування іншої площі об`єкта нерухомості, аніж та, яка існувала в охопленому податковому періоді, - відсутні.

При цьому, суд не встановив неправомірності в частині проведення розрахунку вказаних грошових зобов`язань позивача у 2023 році, з огляду на що суд дійшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області правомірно винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1917-UA0036935 від 18.07.2024.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1917-UA0036935 від 18 липня 2024 року, винесеного Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.