Справа № 380/22456/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2025 рокусправа № 380/22456/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення Баглая Петра» від 24.09.2024 № 1346-о;

поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) з 25.09.2024;

стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.09.2024 Львівською митницею було прийнято наказ №1346-о, яким припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби та строку призначення на посаду державної служби. Позивач не погоджується із вказаним наказом та вважає його протиправним, оскільки його було поновлено на вказаній посаді на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №380/3090/24, проте із відповідним наказом його не було ознайомлено та не було фактично допущено до робочого місця. Крім того, під час прийняття вказаного наказу позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років, та відповідач не перевірив факт виходу його з відпустки. Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.

Ухвалою від 11.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 04.12.2024 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до ст. 85 Закону № 889 у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. У разі призначення на посаду державної служби з укладенням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту. Відповідно до п. 27 Контракту дія цього контракту за умови належного виконання особою його обов`язків, завдань і ключових показників, передбачених цим контрактом, може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту. Додаткова угода про продовження строку дії цього контракту повинна бути укладена сторонами не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії. Однак, такі зміни до Контракту сторонами не вносилося, додаткові угоди не укладались. Відтак, Наказом від 24.09.2024 № 1346-0 о з ОСОБА_1 , державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці, припинено державну службу та звільнено із займаної посади 24.09.2024.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

05 січня 2023 року між Львівською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України в особі в.о. начальника митниці Шахрая Олега Євгенійовича, який діє на підставі Положення про Львівську митницю, що затверджене наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 № 489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби» та ОСОБА_1 був укладений контракт № 07/2023 про проходження державної служби, а саме на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці (надалі Контракт)

У п. 1 розділу «Загальні положення» Контракту вказано, що на відносини сторін за цим контрактом поширюється дія Митного кодексу України, а в частині, що не врегульована ним, Закону України «Про державну службу», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини щодо проходження державної служби, Кодексу законів про працю України.

У п. 2, 3 розділу «Загальні положення» Контракту, зазначено, що такий є особливою формою строкового трудового договору, та є підставою для призначення особи на посаду державної служби.

У розділі «Права та обов`язки» Контракту, у п. 8, зокрема, вказано, що права сторін визначаються Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про відпустки». Іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини щодо проходження державної служби. В п. 9 цього розділу наведений перелік обов`язків державного органу, де серед інших, вказаний обов`язок забезпечити дотримання прав особи, передбачених законодавством.

У розділі «Зміни умов, припинення дії та розірвання цього контракту» зазначено, що зміни до цього контракту вносяться за згодою сторін або з підстав, передбачених законодавством, шляхом підписання сторонами додаткових угод у письмовій формі у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких передається особі, а другий зберігається в іі особовій справі. Внесення змін до істотних умов контракту, визначених Законом України «Про державну службу» не допускається. ( п. 20 Контракту).

У п. 21, 25 розділу «Зміни умов, припинення дії та розірвання цього контракту» наведений перелік підстав для припинення дії контракту, зокрема, вказано про закінчення строку, на який укладено цей контракт. Особа звільняється із займаної посади державної служби в останній день строку дії цього контракту.

В розділі «Строк дії цього контракту» зазначено, що такий укладено на строк з 10.01.2023 по 09.01.2024. У п. 27 цього розділу вказано, що дія такого контракту за умов належного виконання особою його обов`язків, завдань і ключових показників, передбачених цим контрактом, може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту. Додаткова угода про продовження строку дії цього контракту повинна бути укладена сторонами не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку його дії.

Наказом Львівської митниці як відокремленим підрозділом Державної митної служби України від 15.11.2023 № 798-вб за підписом в.о. начальника митниці Андрія Кузніка, Баглаю Петру Петровичу, державному інспектору відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно з п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Період відпуски вказаний у наказі з 16 листопада 2023 року по 28 серпня 2024 року на 287 календарних дні.

Наказом Львівської митниці від 22.12.2023 №1508-o «Про звільнення Баглая Петра» вирішено припинити державну службу та звільнити 09 січня 2024 року ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці із займаної посади, відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023 та строку призначення на посаду державної служби. Підставою для прийняття Наказу №1508-о зазначено абзац другий та п`ятий пункту 21, пункт 25 контракту про проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023».

Вказані обставини були встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/3090/24, тому вони на підставі частини четвертої статті 78 КАС України доказуванню не підлягають.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/3090/24 позов ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці від 22.12.2023 №1508-о «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці з 10.01.2024. В решті вимог позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024 апеляційну скаргу Львівської митниці залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 380/3090/24 - без змін.

На виконання вказаних рішень суду Львівською митницею було прийнято наказ від 24.09.2024 №1345-о «Про поновлення ОСОБА_2 », яким скасовано наказ Львівської митниці від 22.12.2023 №1508-о «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці з 10.01.2024.

Водночас, 24.09.2024 Львівською митницею було прийнято наказ №1346-о «Про звільнення ОСОБА_2 », яким припинено державну службу та звільнено 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці із займаної посади, відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт по проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023 та строку призначення на посаду державної служби. Підставою для прийняття Наказу №1508-о зазначено абзац другий та п`ятий пункту 21, пункт 25 контракту про проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023».

Вказані накази були надіслані в один день одним поштовим відправленням на поштову адресу позивача, які ОСОБА_1 отримав 02 жовтня 2024 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти.

Згідно з довідкою Новояворівського центру первинної медико-соціальної допомоги №84 дитина позивача хворіє на обструктивний бронхіт, побутову сенсибілізацію, дефіцитну анемію та потребує індивідуального догляду вдома до 28.08.2025 без права відвідування дитячого колективу.

Не погоджуючись із наказом від 24.09.2024 №1346-о, яким його звільнено з державної служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні даного адміністративно-правового спору суд керується такими нормами права.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до абзацу 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України від 10 грудня 2015 № 889- VІІІ «Про державну службу», якщо інше не передбачено законом (далі Закон № 889-VІІІ). Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VІІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №889-VIII з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

До істотних умов контракту належать дата набрання чинності та строк дії контракту (п. 3 ч. 5 ст. 31 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч. 8 ст. 31 Закону №889-VIII контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби припиняється, зокрема, 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт (п. 1 ч. 12 ст. 31 Закону №889-VIII).

На виконання приписів ч. 1 ст. 31 Закону №889-VIII постановою Кабінету Міністрів України №494 від 17.06.2020 затверджено Порядок укладення контрактів про проходження державної служби (далі Порядок №494).

Так, контракт може бути укладено з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби та основні посадові обов`язки за посадою якої передбачають виконання конкретного завдання (завдань), яке є заздалегідь визначеним, досяжним, з встановленими датами початку і завершення виконання (не виконується постійно) (абз. 1 п. 4 Порядку №494).

Згідно з п. 18 Порядку №494, строк дії контракту не може становити більше трьох років.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 569 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Згідно з ч. 5 ст. 570 Митного кодексу України з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.

Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.

Чисельність посад державної служби в митному органі, на які здійснюється призначення з укладанням контракту про проходження державної служби, не обмежується.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Як уже встановлено судом, 05 січня 2023 року між Львівською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України та ОСОБА_1 був укладений контракт № 07/2023 про проходження державної служби, а саме на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці.

У п. 1 розділу «Загальні положення» Контракту вказано, що на відносини сторін за цим контрактом поширюється дія Митного кодексу України, а в частині, що не врегульована ним, Закону України «Про державну службу», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини щодо проходження державної служби, Кодексу законів про працю України.

У п. 2, 3 розділу «Загальні положення» Контракту, зазначено, що такий є особливою формою строкового трудового договору, та є підставою для призначення особи на посаду державної служби.

У розділі «Права та обов`язки» Контракту, у п. 8, зокрема, вказано, що права сторін визначаються Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про відпустки». Іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини щодо проходження державної служби. В п. 9 цього розділу наведений перелік обов`язків державного органу, де серед інших, вказаний обов`язок забезпечити дотримання прав особи, передбачених законодавством.

У розділі «Зміни умов, припинення дії та розірвання цього контракту» зазначено, що зміни до цього контракту вносяться за згодою сторін або з підстав, передбачених законодавством, шляхом підписання сторонами додаткових угод у письмовій формі у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких передається особі, а другий зберігається в її особовій справі. Внесення змін до істотних умов контракту, визначених Законом України «Про державну службу» не допускається. (п. 20 Контракту).

У п. 21, 25 розділу «Зміни умов, припинення дії та розірвання цього контракту» наведений перелік підстав для припинення дії контракту, зокрема, вказано про закінчення строку, на який укладено цей контракт. Особа звільняється із займаної посади державної служби в останній день строку дії цього контракту.

В розділі «Строк дії цього контракту» зазначено, що такий укладено на строк з 10.01.2023 року по 09.01.2024 року.

У п. 27 цього розділу вказано, що дія такого контракту за умов належного виконання особою його обов`язків, завдань і ключових показників, передбачених цим контрактом, може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту. Додаткова угода про продовження строку дії цього контракту повинна бути укладена сторонами не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку його дії.

При цьому, Наказом Львівської митниці як відокремленим підрозділом Державної митної служби України від 15.11.2023 № 798-вб за підписом в.о. начальника митниці Андрія Кузніка, Баглаю Петру Петровичу, державному інспектору відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно з п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Період відпуски вказаний у наказі з 16 листопада 2023 року по 28 серпня 2024 року на 287 календарних днів.

Під час перебування у вказаній відпустці позивача було звільнено наказом Львівської митниці від 22.12.2023 №1508-o відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінчення строку, на який укладено контракт по проходження державної служби. Вказаний наказ було визнано протиправним і скасовано рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/3090/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024.

На виконання вказаного рішення суду Львівською митницею було прийнято наказ від 24.09.2024 №1345-о «Про поновлення Баглая Петра», яким скасовано наказ Львівської митниці від 22.12.2023 №1508-о «Про звільнення Баглая Петра» та поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці з 10.01.2024. Однак, 24.09.2024 відповідачем знову було прийнято наказ №1346-о «Про звільнення Баглая Петра», яким припинено державну службу та звільнено 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці із займаної посади, відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт по проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023 та строку призначення на посаду державної служби.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Статтею 88-1 Закону №889-VIII визначено, що контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для звільнення у наказі №1346-о зазначено абзац другий та п`ятий пункту 21, пункт 25 контракту про проходження державної служби від 05.01.2023 № 07/2023, тобто у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби та строку призначення на посаду державної служби.

Разом з тим, судом також встановлено, що згідно з довідкою Новояворівського центру первинної медико-соціальної допомоги №84 дитина позивача хворіє на обструктивний бронхіт, побутову сенсибілізацію, дефіцитну анемію та потребує індивідуального догляду вдома до 28.08.2025 без права відвідування дитячого колективу.

Слід зазначити, що Закон України «Про державну службу» не врегульовує питання надання відпустки для догляду за дитиною до досягненню нею шестирічного віку.

У рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників. Відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Верховний Суд України у постанові від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15 вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

Також Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 у справі №814/2563/16 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Таким чином, з огляду на неврегульованість питання надання відпустки для догляду за дитиною до досягненню нею шестирічного віку Законом України «Про державну службу», суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин має застосовуватись Закон України «Про відпустки», а також Кодекс законів про працю України.

Статтею 1 Закону України «Про відпустки» визначено, що державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно з положенням статті 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Особливу увагу слід звернути на те, що відповідно до п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону (зокрема, батьком), в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Аналогічна норма про право на відпустку гарантовано ст. 179 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), де зазначено, що підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати одному з батьків дитини частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Стаття 181 КЗпП України регулює порядок надання відпустки для догляду за дитиною і зарахування її до стажу роботу, де зазначено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Вказане положення також міститься у ст. 46 Закону України «Про державну службу», де у п. 10 ч. 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку.

Судом уже встановлено факт наявності медичного висновку виданого позивачу про те, що дитина позивача потребує індивідуального догляду вдома до 28.08.2025.

Факт неправомірності звільнення позивача під час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно з п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки» встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/3090/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024.

Суд зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного в даній справі наказу про звільнення період перебування позивача у відпустці згідно з наказом Львівської митниці від 15.11.2023 № 798-вб для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку на підставі п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки» визначено по 28 серпня 2024 року.

Однак суд враховує, що наказ про звільнення позивача з державної служби, який є предметом оскарження в даній справі, прийнято в день поновлення його на посаді на виконання рішення суду у справі №380/3090/24, що унеможливило подання позивачем доказів для продовження відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку на підставі п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

За змістом положення частини 6 статті 179 КЗпП України щодо надання визначеним особам відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, підтвердженим медичним висновком, є імперативними для роботодавця та є для цього обов`язком, а не правом.

Суд також звертає увагу на те, що надання відпустки державному службовцю, зокрема по догляду за дитиною до досягнення неї шестирічного віку, гарантувало йому збереження його місця роботи (посади), а також зарахування періоду відпустки до його стажу роботи, оскільки позивач не міг бути звільнений під час перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Отже, винесення 24.09.2024 відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_1 в період дії медичного висновку про необхідність домашнього догляду дитини позивача є таким, що суперечить нормами трудового законодавства в частині соціальних гарантій батьків дітей віком до 6 років.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі №802/4030/15-а.

Відтак, суд приходить до висновку, що в цьому випадку дія контракту з позивачем повинна бути продовжена до закінчення відпустки в період дії медичного висновку, тобто до 28.08.2025.

Конституційний Суд України у Рішенні від 04.09.2019 №6-р(ІІ)/2019 зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2024 року у справі № № 554/8729/21, відповідно до змісту якої: «рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно інших категорій.

Отже, положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини».

Водночас пряма заборона на звільнення у період відпустки, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Іншими словами, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як-то порушення умов трудового договору, закінчення строку трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зважаючи на порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо заборони звільнення позивача в період перебування останнього у відпустці по догляду за дитиною, оскаржуваний наказ не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 травня 2018 року у справі №П/9901/101/18, та у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №816/584/17, від 15 квітня 2020 року у справі №826/5596/17, від 19 травня 2020 року у справі №9901/226/19.

Таким чином, позивач має бути поновлений на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110), днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, оскільки наказом Львівської митниці від 24.09.2024 №1346-о позивача звільнено з посади 24.09.2024, то цей день є останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 25.09.2024.

Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Однак, суд враховує, що позивач з 16 листопада 2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Вказана відпустка була надана позивачу у відповідності до п. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки», та вважається відпусткою без збереження заробітної плати. Відтак, позивач з 16.11.2023 не отримував заробітною плату, перебував у відпустці, що виключає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням цих положень рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Згідно зі статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Судові витрати не розподіляються з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення Баглая Петра» від 24.09.2024 № 1346-о.

Поновити з 25.09.2024 ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Смільниця» Львівської митниці.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) допустити до негайного виконання.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна