Справа № 160/28633/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.10.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами про:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2024 в повному розмірі індексацію пенсії в порядку визначеному постановою Кабінетом Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23.02.2024 № 185 з урахуванням раніше виплачених сум та враховуючи встановлений розмір пенсії 90 % від грошового забезпечення визначеного для перерахунку пенсії та без обмеження максимальним розміром пенсії, а також без обмеження будь-яким строком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2024 в повному розмірі індексацію пенсії в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23.02.2024 № 185 з урахуванням раніше виплачених сум та враховуючи встановлений розмір пенсії 90 % від грошового забезпечення визначеного для перерахунку пенсії та без обмеження максимальним розміром пенсії, а також без обмеження будь-яким строком.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992, яку було призначено у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення. Позивач звернувся з заявою про проведення перерахунку та виплати з 01.03.2024 індексацію відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23.02.2024 № 185 та провести перерахунок у розмірі 90% від грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Ухвалою суду від 29.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву.
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 29.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи.
Станом на час розгляду справи від відповідача до суду відзив не надійшов. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Положеннями Постанови № 185 встановлено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, не може перевищувати 1500 гривень.
Водночас, відповідачем пенсію позивача за вислугу років проіндексовано з 01.03.2024 на суму 1500,00 грн.
Суд, перевіривши дії відповідача щодо розрахунку розміру індексації пенсії позивача на виконання Постанови № 185 з 01.03.2024, встановив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснило зазначені нарахування у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений Постановою № 185.
Отже, підстави вважати, що права позивача у цій частині щодо нарахування та виплати порушені - відсутні, а тому не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача провести перерахунок пенсії у розмірі 90 % від грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії суд зазначає наступне. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті пенсії без обмеження її максимальним розміром, проте суд зазначає, що позовні вимоги вже були розглянуті рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/5064/22 від 06.06.2022, яке набрало законної сили 07.07.2022.
За приписами ст. 2 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме: бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Разом з цим, за правилами ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У тому числі, згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, наведені положення адміністративного процесуального законодавства визначають порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, тобто спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.
Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду.
При цьому, метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини та громадянина, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави, як правової.
З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із виконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому вищенаведеними приписами адміністративного процесуального законодавства, яке не передбачає можливості подання окремого позову щодо спонукання відповідача до належного виконання судового рішення.
Зі змісту позову вбачається, що цей спір не є новим, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 160/5064/22, що набрало законної сили 07.07.2022, вже були розглянуті позовні вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення основного розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) при перерахунку пенсії на підставі ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.08.2021 №ФД112355 з 01.04.2019 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.08.2021 № ФД112355 з урахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії у ній, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, правовідносини у цій справі підлягають вирішенню у порядку виконання судового рішення, а питання, які виникають у зв`язку із виконанням рішення суду в одній справі не можуть становити окремий/самостійний предмет спору в іншій справі, адже в такий спосіб фактично нівелюється авторитет судового рішення, яке набрало законної сили.
Реалізація судового рішення є продовженням судового розгляду справи, що з урахуванням наведеного вище дає підстави вважати, що ця стадія не може становити окреме/самостійне позовне провадження.
Обставини, які зумовили звернення із цим позовом до суду, можуть бути предметом судового контролю, який за суттю і призначенням відрізняється від позовного провадження. Процесуальний закон визначає три способи здійснення судового контролю: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішення суду.
При цьому, не виконання судового рішення може мати місце і у разі фактичного вчинення відповідачем певних дій, але не у відповідності до чинного законодавства.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм адміністративного процесуального законодавства наведена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №183/3012/16(2-а/183/106/16), від 24.02.2020 року по справі №818/1102/18.
Водночас, при вирішенні цього спору суд зауважує, що предметом позову є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2024 в повному розмірі індексацію пенсії в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23.02.2024 № 185 з урахуванням раніше виплачених сум та враховуючи встановлений розмір пенсії 90 % від грошового забезпечення визначеного для перерахунку пенсії та без обмеження максимальним розміром пенсії, а також без обмеження будь-яким строком, тобто позивач вважає порушеним своє право на індексацію пенсії.
Зазначення у прохальній частині про необхідність врахування при здійсненні перерахунку пенсії "розміру пенсії 90 % від грошового забезпечення визначеного для перерахунку пенсії та без обмеження максимальним розміром пенсії, а також без обмеження будь-яким строком" фактично не є самостійною позовною вимогою, а намаганням позивача дисциплінувати відповідача при здійсненні перерахунку пенсії (у разі задоволення позову та проведення індексації пенсії) та врахувати раніше ухвалені рішення суду щодо перерахунку пенсії позивача.
Тому суд не вважає це окремою позовною вимогою та не вирішує спір у цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, відповідач діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез