Справа № 300/8312/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" січня 2025 р. справа № 300/8312/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківської області (надалі ГУНП в Івано-Франківській області, відповідач) про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до вислуги років часу роботи в органах прокуратури на посаді стажиста помічника прокурора Рожнятівського району за період з 03.09.1999 до 10.04.2000 та стажу на посаді помічника прокурора Рожнятівського району за період з 10.04.2000 до 06.06.2012;
зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області внести зміни до наказу №371 о/с від 19.08.2024 в частині встановлення вислуги років в календарному обчисленні з урахуванням часу роботи в органах прокуратури на посаді стажиста помічника прокурора Рожнятівського району за період з 03.09.1999 до 10.04.2000 та стажу на посаді помічника прокурора Рожнятівського району за період з 10.04.2000 до 06.06.2012.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 19.06.2017 була прийнята на службу в Національну поліцію, саме до 19.08.2024 працювала у відділенні №2 (смт. Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції. Так, наказом №371 о/с від 19.08.2024 позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції на підставі її рапорту. При цьому, у наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 10 років 08 місяців 08 днів, тобто до вислуги років зараховано тільки період роботи на посаді прокурора прокуратури Рожнятівського району з 06.06.2012 до 28..08.2013, на посаді старшого прокурора прокуратури Рожнятівського району з 28.08.2013 до 14.12.2015 та період служби в поліції з 19.06.2017 до 19.08.2024. У зв`язку із тим, що ГУНП в Івано-Франківській області у наказі №371 о/с до вислуги років не зараховано періоди роботи в органах прокуратури на посадах стажиста помічника прокурора Рожнятівського району та помічника прокурора Рожнятівського району, позивач 09.09.2024 звернулась з відповідним листом до відповідача, у відповідь на який 24.10.2024 їй надійшла відповідь про те, що займані посади у період з 03.09.1999 по 10.04.2000 (стажиста помічника прокурора) та у період з 10.04.2000 по 06.06.2012 (помічника прокурора) не відповідають вимогам положень ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно підстави для внесення змін у наказ ГУНП в Івано-Франківській області №371 о/с від 19.08.2024 відсутні. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у зарахуванні до стажу періодів роботи в органах прокуратури, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
22.11.2024 від ГУНП в Івано-Франківській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що згідно п. 5 ч. 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються: час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони. Враховуючи те, що займані ОСОБА_1 посади у період 03.09.1999 по 10.04.2000 (стажиста помічника прокурора) та у період 10.04.2000 по 06.06.2012 (помічника прокурора) не відповідають вимогам положень ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно відсутні підстави для зарахування ОСОБА_1 вислуги років на відповідних посадах до стажу службу в поліції та підстави для внесення змін у наказ ГУНП в Івано-Франківській №371 о/с від 19.08.2024. Представником відповідача наголошено, що посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про прокуратуру» є хибними та помилковими, оскільки в даному випадку регулювання спірних правовідносин здійснюється виключно нормами спеціального закону Закону України «Про Національну поліцію». Так, Закон України «Про прокуратуру» регулює питання проходження служби та стажу роботи виключно в межах органів прокуратури. У свою чергу, порядок визначення вислуги років у поліції регламентується Законом України «Про Національну поліцію», який є спеціальним нормативно-правовим актом для регулювання правовідносин у системі Національної поліції. З огляду на вказане, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо зарахування спірних періодів роботи до стажу служби в поліції є безпідставними та необґрунтованими, а дії ГУНП в Івано-Франківській області, які полягали у визначенні вислуги років позивача відповідно до норм спеціального законодавства, є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.
Щодо наказу ГУНП в Івано-Франківській області №133 о/с від 02.04.2018, відповідно до якого майору поліції ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 дівоче) установлено стаж служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки та визначення тривалості чергової відпустки станом на 02.04.2018 вислуги років у календарному обчисленні 16 років 05 місяців 17 днів, відповідачем зазначено, що при розрахунку вислуги в 2018 році допущено помилку без врахування вимог п. 5 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із чим у наказі ГУНП в Івано-Франківській області №371 о/с від 19.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції здійснено правильний розрахунок вислуги років служби в поліції з урахуванням всіх періодів, на день звільнення з поліції, що в календарному обчисленні складає 10 років 08 місяців 08 днів. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 39-41).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 03.09.1999 відповідно до наказу прокурора Івано-Франківської області №374 прийнята на роботу в органи прокуратури області на посаду помічника прокурора Рожнятівського району стажистом (а.с. 9).
Відповідно до наказу прокурора Івано-Франківської області від 25.02.2002 №72 прізвище ОСОБА_3 , у зв`язку з одруженням, змінено в усіх документах на ОСОБА_2 (а.с. 10).
08.05.2018 відповідно до свідоцтва про зміну імені прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 (а.с. 8).
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
з 03.09.1999 до 10.04.2000 працювала стажистом на посаді помічника прокурора Рожнятівського району;
з 10.04.2000 до 06.06.2012 працювала на посаді помічника прокурора Рожнятівського району;
з 06.06.2012 до 28.08.2013 працювала на посаді прокурора прокуратури Рожнятівського району;
з 28.08.2013 до 14.12.2015 працювала на посаді старшого прокурора Рожнятівського району;
з 19.06.2017 до 19.08.2024 проходила службу в Національній поліції (а.с. 11-12).
Відповідно до наказу ГУНП в Івано-Франківській області №133 о/с від 02.04.2018 відповідно до вимог ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 установлено стаж служби в поліції для встановлення надбавки для вислуги років, надання додаткової оплачуваної відпустки та визначення тривалості чергової відпустки, а саме станом на 02.04.2018 вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 16 років 05 місяців 17 днів (а.с. 17-18).
Водночас, згідно з наказом №371 о/с від 19.08.2024, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення в календарному обчисленні складає 10 років 08 місяців 08 днів (а.с. 13).
09.09.2024 позивач звернулась до відповідача з листом у якому просила внести зміни до наказу №371 о/с та до вислуги років зарахувати стаж стажиста на посаді помічника прокурора Рожнятівського району та помічника прокурора Рожнятівського району (а.с. 14).
Листом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 22.10.2024 позивачу надано відповідь на її звернення, у якому зазначено, що згідно п. 5ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються: час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони. Враховуючи те, що займані ОСОБА_1 посади у період 03.09.1999 по 10.04.2000 (стажиста помічника прокурора) та у період 10.04.2000 по 06.06.2012 (помічника прокурора) не відповідають вимогам положень ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно підстави для внесення змін у наказ ГУНП в Івано-Франківській №371 о/с від 19.08.2024 відсутні (а.с. 15).
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування до вислуги років спірного періоду роботи в органах прокуратури, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовєязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», до стажу служби в поліції зараховується час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони.
Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Статтею 15 Закону №1697-VII передбачено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої). Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому, посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час, до вислуги років включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
Відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції, що діяла на момент роботи позивача на вказаних посадах), під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
З урахуванням наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді стажиста помічника прокурора Рожнятівського району з 03.09.1999 до 10.04.2000 та на посаді помічника прокурора Рожнятівського району з 10.04.2000 до 06.06.2012 повинен зараховуватись до стажу служби в поліції.
Суд звертає увагу, що питання зарахування періоду роботи на посадах помічника прокурора до стажу служби в поліції, як таку, що прирівнюється до часу роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на посадах прокурорів, вже досліджувалось Верховним Судом у справі №820/769/16.
Так, в постанові від 01.08.2019 у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку щодо необхідності зарахування до загального стажу позивача у цій справі для виплати відсоткової надбавки за вислугу років час роботи в органах прокуратури на посадах старшого помічника прокурора і помічника прокурора за період з 08.10.2002 до 30.06.2006, оскільки на момент праці позивача на цих посадах вони охоплювалися поняттям «прокурор» в розумінні положень Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції від 13.12.2005, чинній на момент роботи позивача).
При цьому, Верховний Суд відхилив аргумент скаржника про те, що служба на посадах старшого помічника прокурора Золочівського району Харківської області, помічника прокурора міста Харкова й старшого помічника прокурора міста Харкова не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, а також те, що на момент роботи позивача до поняття «прокурор» відносяться лише старші помічники та помічники Генерального прокурора України, його першого заступника та заступників Генерального прокурора України, оскільки Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції від 13.12.2005) передбачено, що до поняття «прокурор» відносяться старші помічники і помічники прокурора.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки відповідач не зарахував до вислуги років позивача спірні періоди роботи на посадах стажиста помічника прокурора та помічника прокурора, вказане, на думку суду, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Варто зазначити, що при прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене, а також встановлені обставини справи, позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Івано-Франківській області щодо не зарахування до вислуги років спірного періоду роботи в органах прокуратури, а також зобов`язання внести зміни до наказу №371 о/с від 19.08.2024 в частині встановлення вислуги років в календарному обчисленні з урахуванням періоду роботи в органах прокуратури на посаді стажиста помічника прокурора Рожнятівського району за період з 03.09.1999 до 10.04.2000 та на посаді помічника прокурора Рожнятівського району з 10.04.2000 до 06.06.2012.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківської області щодо не зарахування до вислуги років періоду роботи в органах прокуратури на посаді стажиста помічника прокурора Рожнятівського району за період з 03.09.1999 до 10.04.2000 та стажу на посаді помічника прокурора Рожнятівського району за період з 10.04.2000 до 06.06.2012.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.