Справа № 240/2529/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/2529/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.04.2023 по 31.05.2023 в наслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.04.2023 по 31.05.2023 в наслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в розмірі 113 333 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, всупереч вимог законодавства України, за спірний період не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, у зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даної позовної заяви. Невиплата військовою частиною додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини є незаконною та безпідставною.

Ухвалою суду від 12.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Ухвалою суду від 22.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.03.2024 продовжено розгляд справи.

Від відповідача 05.11.2024 надійшов відзив на позовну заяву та заява про поновлення строку на подання відзиву у справі. В обгрунтування заяви вказав, що у зв`язку з активною участю у бойових діях та постійним переміщенням в/ч НОМЕР_1 , у командування відсутня об`єктивна можливість опрацьовувати отриману кореспонденцію протягом встановленого судом строку. Крім того, питання потребувало вивчення та збору інформації, тому просив визнати причини пропуску строку подачі відзиву на позовну заяву поважними і прийняти відзив до розгляду.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив за безпідставністю і зазначив, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена додаткова винагорода за спірний період, а саме: за 31.05.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 30 000 грн. на місяць в розмірі 967,74 грн. (виплачена 22.06.2023 разом з іншим грошовим забезпеченням); за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. на місяць в розмірі 13 333,33 грн. та за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. на місяць в розмірі 99032,26 грн. (виплачено 16.04.2024). Зазначає, що на момент вирішення спору по суті військовою частиною НОМЕР_1 права позивача не порушені, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Від позивача відповіді на відзив не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 27.04.2023, перебуваючи південніше села Кузьмине, в районі Серебрянського лісництва Луганської області, під час виконання бойового завдання отримав поранення. З 28.04.2023 по 20.05.2023 позивач проходив лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Первомайська центральна районна лікарня»; з 20.05.2023 по 23.05.2023 - у Комунальному некомерційному підприємстві «3-я міська клінічна лікарня» Полтавської міської ради; з 23.05.2023 по 31.05.2023 - у Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради.

21.06.2023 позивач був переведений до військової частини НОМЕР_2 .

13.09.2023 позивача звільнено зі Збройних Сил України за сімейними обставинами.

За період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.04.2023 по 31.05.2023 позивачу не було виплачено додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №168.

У відповідь на адвокатський запит позивачем отримано відповідь від в/ч НОМЕР_3 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») від 09.08.2023 №1314/2/56/100/7549, у якому повідомлялося, що рапорт позивача про виплату додаткової грошової винагороди за поранення відправлено до в/ч НОМЕР_2 , у якій він на той час проходив військову службу. Проте у вказаної військової частини не виникало обов`язку виплачувати додаткову винагороду позивачу за спірний період.

Позивач, вважаючи, що має місце протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.04.2023 по 31.05.2023 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Суд констатує, що обидві вищевказані умови дотримані та підтверджуються довідкою про обставини травми від 21.06.2023 №3467, довідкою військово-лікарської комісії від 31.08.2023 №2047/3, а також виписками із медичної карти стаціонарного хворого №3243/843, №2814, №2095.

А отже, позивач мав право на отримання збільшеної винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні з 28.04.2023 по 31.05.2023.

Відповідно до розрахунку позивача сума невиплаченої додаткової винагороди за спірний період становить 113 333 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 01.06.2023 позивачу за 31.05.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 30 000 грн. на місяць в розмірі 967,74 грн., яка була виплачена 22.06.2023 разом з іншим грошовим забезпеченням.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.04.2023 №418 за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. на місяць в розмірі 13 333,33 грн. та за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 нарахована додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. на місяць в розмірі 99032,26 грн., які були виплачені позивачу 16.04.2024. Вказані виплати підтверджуються довідкою про доходи за вих. №5346 від 22.10.2024, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, проведений відповідачем розрахунок відповідає розрахунку позивача та позивачу виплачено на картковий рахунок всю суму збільшеної грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у зазначений вище період в загальній сумі 113 333 грн. 33 коп.

Наведене позивачем не спростовано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 здійснено повний розрахунок з позивачем за спірний період, а тому станом на день розгляду справи права позивача не порушені, а отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, суд вважає, що у позові слід відмовити.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами судових витрат, питання їх розподілу судом не вирішується.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

06.01.25