Справа № 300/7852/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" січня 2025 р. справа № 300/7852/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Коломийської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
Адвокат Микитин Лілія Йосифівна (надалі, також представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 15.10.2024 звернулася в суд з позовною заявою до Управління соціальної політики Коломийської міської ради (надалі, також відповідач) в якій просить:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні та виплаті щомісячної державної соціальної допомоги при народженні дитини та одноразової натуральної допомоги пакунок малюка;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги при народженні дитини та одноразової натуральної допомоги пакунок малюка - ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, проживала з сім`єю та була зареєстрована у м. Старобільськ, Луганської області, яке, в свою чергу, було окуповане російськими військами, а тому не було можливості евакуюватись. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину, дочку ОСОБА_2 у місті Луганськ. Після евакуації, 21.07.2024 їх поставили на облік як внутрішньо переміщених осіб за місцем проживання у місті Коломия, Івано-Франківської області. Після цього, звернувшись до відповідача про отримання допомоги при народженні дитини, Управлінням соціальної політики Коломийської міської ради, на переконання позивача, протиправно відмовлено у призначенні такої допомоги, а тому позивач, через свого представника звернулася до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.25,26).
Управління соціальної політики Коломийської міської ради правом подання відзиву не скористалося.
Копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками надіслано до електронного кабінету відповідача, які відповідно до довідок про доставку електронного листа отримані ним 16.10.2024 та 18.10.2024 відповідно (а.с.27,28).
Згідно з частиною 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Згідно з свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 14.04.2023 Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Старобільськ, Луганської області, батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 (а.с.19).
Надалі, позивач звернулась до Управління соціальної політики Коломийської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, за наслідками розгляду якої, відповідач рішенням від 12.08.2024 за №2/1713 відмовив ОСОБА_1 у грошовій компенсації при народженні дитини через те, що пройшло 12 місяців з дати народження дитини ОСОБА_2 (а.с.18).
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач через свого представника звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлює Закон України Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21.11.1992 за №2811-XII (надалі, також Закон №2811-XII).
Статтею 1 вказаного Закону визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Водночас, статтею 3 Закону №2811-XII передбачено види державної допомоги сім`ям з дітьми. При цьому, пунктом 2 частини 1 вказаної статті визначено допомогу при народженні дитини та одноразову натуральну допомогу Пакунок малюка.
На виконання статті 1 Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми, Кабінет Міністрів України Постановою від 27.12.2001 за №1751 затвердив Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми (надалі, також Порядок №1751), яким, в свою чергу, встановлено, що для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу) (п. 11).
Згідно з пунктом 43 Порядку №1751, документи, які необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто.
Пунктом 12 Порядку №1751 передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Аналогічне положення щодо строку звернення щодо отримання допомоги при народженні дитини передбачене і в статті 11 Закону №2811-XII.
Водночас, слід звернути увагу, що Постановою КМУ від 18.04.2023 за №340 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо надання окремих видів грошової допомоги, пільг і житлових субсидій пункт 11 Порядку №1751 після абзацу сьомого доповнено новим абзацом такого змісту: У період дії воєнного стану для призначення допомоги при народженні дитини один із батьків (опікун), який тимчасово перебуває за межами України (крім осіб, які перебувають на території держави, визнаної згідно із законом державою-окупантом та/або державою-агресором щодо України), надсилає до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (перебування) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини. Вказані зміни набрали чинності 20.04.2023.
Судом встановлено, що позивача та її дочку взято на облік як внутрішньо переміщених осіб 21.07.2024, а тому саме з цієї дати у позивача виникли правові підстави для звернення до відповідача з відповідною заявою.
Статті 21, 22 Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги. Так, органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.
Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються статею 52 Конституції України. Тобто, в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.
Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Згідно з статею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.
В даному випадку слід врахувати доводи позивача щодо неможливості своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини у зв`язку із вимушеним перебуванням сім`ї позивача на території, тимчасово окупованій російською федерацією.
Відтак, враховуючи тривалий час перебування на тимчасово окупованій території та час, витрачений на усунення перешкод в реалізації права на отримання допомоги, а також звернення позивачем при першій можливості до органу соціального захисту населення, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною відмови у призначенні допомоги при народженні дитини є законними і такими, що відповідають інтересам малолітньої дитини.
Щодо позовних вимог в частині протиправності невиплати натуральної допомоги Пакунок малюка, то суд вказує на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2020 №744 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 №1390) затверджено Порядок та умови реалізації пілотного проекту Монетизація одноразової натуральної допомоги пакунок малюка у 2020-2023 роках, згідно з яким виплата грошової компенсації вартості одноразової натуральної допомоги пакунок малюка на дітей, народжених починаючи з 01.07.2021, проводиться за бажанням отримувача замість одноразової натуральної допомоги пакунок малюка.
Пунктом 2 вказаної Постанови передбачено, що право на отримання грошової компенсації мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародними договорами України порядку в`їхали в Україну, особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, які разом з дитиною на законних підставах проживають на території України, є її батьками, патронатними вихователями, прийомними батьками, батьками-вихователями, опікунами (якщо батьки відмовилися від новонародженої дитини в пологовому будинку (відділенні), перинатальному, неонатальному центрі) (далі отримувач) і забезпечують створення належних умов для догляду за нею та її виховання.
Призначення грошової компенсації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад (далі структурний підрозділ з питань соціального захисту населення) за місцем проживання або місцем перебування отримувача. Грошова компенсація призначається, якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через 12 місяців з дня народження дитини (пункт 6).
Як уже встановлено судом, позивач зверталась до відповідача із відповідною заявою про виплату грошової компенсації натуральної допомоги Пакунок малюка, однак рішенням від 12.08.2024 №2/1713 відмовлено.
Отже, відмова відповідача у призначенні допомоги при народженні та грошової компенсації призводить до порушення інтересів саме дитини, що суперечить згаданим вище вимогам Конституції України та міжнародним нормам.
Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення.
При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для Управління соціальної політики Коломийської міської ради можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду, буде визнання протиправною відмови відповідача у призначенні позивачу державної допомоги при народженні дитини, а також зобов`язання останнього вчинити певні дії, а саме: призначити позивачу державну допомогу при народженні дитини.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні та виплаті щомісячної державної соціальної допомоги при народженні дитини та одноразової натуральної допомоги «пакунок малюка».
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Коломийської міської ради Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги при народженні дитини та одноразової натуральної допомоги «пакунок малюка» - ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач - Управління соціальної політики Коломийської міської ради, адреса: вул. Чорновола, 55, м. Коломия, Івано-Франківська обл., 78203, код ЄДРПОУ - 03193399.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.