Справа № 500/6220/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6220/24

31 грудня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач), через представника - адвоката Печінку Павла Володимировича, звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (далі відповідач ), у якому просив ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 91 від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 38 місяців загального страхового стажу, відомості про які відображені у довідці ГУ ПФУ у Хмельницькій області № 2200-0603-8/6873 від 12.07.2024 про сплату внесків за 2004-2008 роки, а також період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017 та призначити йому дострокову пенсію за віком, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із дати першого звернення 20 червня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у призначенні дострокової пенсії за віком йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком позивач вважає протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив, у якому представник зазначив, що до страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи з січня 2004 року по грудень 2008 року та період догляду за дитиною з інвалідністю з 24 грудня 2014 року по 04 квітня 2017 року у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, а Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, яке було страхувальником позивача у цей період та не надавало до територіального управління Пенсійного фонду України у Волинській області інформацію щодо нього до персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. З огляду на зазначене представник просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано відзив, який до уваги судом не взято, оскільки воно не є учасником справи.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій останній просив вважати викладенні у відзиві мотиви відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог необґрунтованими і такими, що підлягають відхиленню.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 21.10.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду нової редакції позовної заяви, у якій чітко зазначити зміст позовних вимог щодо кожного із відповідачів.

Ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 55 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.08.2024 № 1900-0207-8/40825 повідомлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.08.2024 № 91 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (арк. справи 10).

У відповідності до вказаного рішення страховий стаж позивача визначено 18 років 09 місяців 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017 згідно довідки № 578 від 08.11.2023 та період роботи з січня 2004 по грудень 2008 згідно довідки № 2200-0603-8/68873 від 12.07.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Водночас у матеріалах справи знаходиться довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, видана Головним управлінням пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2024 2200-0603-8/68873, у якій зазначено, що Церква Святого Володимира () за період з січня 2004 року по грудень 2008 року нараховувала та сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України (арк. справи 9).

Факт перебування позивачем на обліку в управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації, як одержувач допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до чинного законодавства за період з 24.12.2014 по 04.04.2017 підтверджено довідкою про перебування на обліку виданою Управлінням соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 08.11.2023 № 578 (арк. справи 7 зворот).

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.08.2024 № 91 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, вважає їх протиправним та таким, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті першої Закону № 1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Загальні умови призначення пенсії за віком, передбачені статтею 26 Закону №1058.

Разом з цим, статтею 115 Закону № 1058-IV передбачено право на призначення дострокової пенсії.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком, з-поміж інших, мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Позивач станом на момент звернення до пенсійного органу набув віку 55 років, що є необхідним для реалізації права, визначеного пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV. Зазначена обставина не заперечується відповідачем та відображена в оскаржуваному рішенні.

Поряд із цим, відмова у призначенні пенсій пенсійним органом обґрунтовується відсутністю необхідного стажу 20 років, передбаченого наведеною вище нормою.

Водночас згідно з статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (пункт "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII).

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються, з-поміж іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637). У свою чергу, як визначено у Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004 є трудова книжка.

Суд звертає увагу на те, що пенсійним органом обраховано стаж позивача на підставі поданих ним документів та встановлено, що такий складає 18 років 09 місяці 23 дні.

Період догляду з 24.12.2014 по 04.04.2017 за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з відомостями довідки про перебування на обліку виданою Управлінням соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 08.11.2023 № 578 не зараховано оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом 1 групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 Порядок № 637, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів). Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Відтак, належними документами для зарахування до стажу роботи періоду здійснення догляду за дитиною з інвалідністю є інформація про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Відповідно до пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, у зазначеному періоді позивач на підставі пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, оскільки фактично здійснював догляд за дитиною з інвалідністю, будучи працездатним не працював та отримував державну соціальну допомогу, відповідно до законодавства. Дана обставина не врахована відповідачем при розгляді заяви позивача.

Пунктом 2 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію.

У відповідності до абзацу сьомого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1058-IV платниками єдиного внеску є роботодавці, а саме підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, відповідальним за сплату єдиного внеску у даному випадку було Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації.

На переконання суду, не виконання належним чином обов`язку стосовно сплати єдиного внеску, або не подання (не відображення) відповідної звітності органом, який виплачував позивачу державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю не може ставити в залежність право позивача на пенсійне забезпечення, - до необхідності дотримання формальностей, які не від нього не залежать. Пенсійним органом залишено поза увагою те, що ці обставини можуть бути підтверджено іншими засобами, наявними у позивача та в матеріалах справи.

Суд вважає, що визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є догляд за дитиною з інвалідністю, в даному випадку дочки позивача, який в силу об`єктивних причин був непрацюючою особою.

Враховуючи, що позивач відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як непрацююча особа, який здійснював догляд за дитиною з інвалідністю, у періоді з 24.12.2014 по 04.04.2017, то не зарахування цього періоду до страхового стажу суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також загальним засадам Конституції України.

Водночас нарахування та сплату страхових внесків за період з січня 2004 по грудень 2008 року позивач підтверджує довідкою про сплату страхових внесків Релігійною громадою Церква Святого Володимира () до Пенсійного фонду України виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 12.07.2024 № 2200-0603-8/68873.

При цьому у листі від 16.07.2024 № 13217-11804/Л-06/8-2200/24 Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повідомляє, що Церква Святого Володимира с. Охрімівці перебувала на обліку в органах Пенсійного України з 04.04.1999 по 15.03.2015, за період з січня 2004 року по грудень 2008 року, нараховувала та сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України щодо 1 застрахованої особи, довідка про що надається. Однак відсутні відомості про сплату таких страхових внесків саме за позивача.

Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач стверджує, що сплата ОСОБА_3 страхових внесків до Пенсійного фонду України, про що зазначено в довідці № 2200-0603-8/68873 від 12.07.2024, є підставою для зарахування періоду перебування на службі настоятелем Святого - Володимирського храму села Охримівці з січня 2004 року по грудень 2008 року.

Проте, вказана довідка є доказом лише тієї обставини, що Церква Святого Володимира, як платник страхових внесків (в розумінні статті 15 Закону № 1058-ІV) сплачувала страхові внески, але з наданих позивачем доказів не можливо встановити, що сплата страхових внесків відбувалася саме за позивача, а не за інших найманих осіб. Відтак вказана довідка не може вважатись достовірним доказом у розумінні статті 75 КАС України.

Що стосується долучених до відповіді на відзив квитанцій про сплату внесків за 2008 рік, то в матеріалах справи відсутні докази того, що останні були надані відповідачу, а відтак оцінювались ним при прийнятті рішення про призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на зазначене, суд констатує, що позивач у процесі розгляду справи не у повній мірі довів обґрунтованість позовних вимог, а тому приходить до висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині та відмову у їх задоволенні.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити позивачу пенсію суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява № 61406/00, пункт 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Кікіїа V. Роїапсі), заява № 30210/96, пункт 158) (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

У даній справі предметом судового контролю було рішення відповідача яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення йому дострокової пенсії за віком.

Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

Висновки за результатами розгляду справи

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 16.08.2024 № 91 та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 09.08.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до загального страхового стажу період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017.

Судові витрати

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № ХА22-2РЕ1-4Х42-Н5Н8 від 04.10.2024.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 91 від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до загального страхового стажу період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 31 грудня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Луцький р-н, Волинська обл., 43026 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.