Справа № 207/3207/24
Суддя: Юрченко І. М.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 207/3207/24
№ 2-а/207/16/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

за участю

представника позивача Терещенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Воскобой Романа Васильовича від 16.05.2024 року серії ЕНА № 2164315 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., провадження у справі закрити.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що постановою серії ЕНА № 2164315 від 16.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожчого руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, постановою вказується, що 16.05.2024 о 18 год. 23 хв. в с. Братське, на ділянці траси Н08 423 км автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 82 км/год, що зафіксована лазерним вимірювачем TruCam 008376.

Оскільки вимірювання швидкості руху приладом TruCam 008376 здійснювалося з рук поліцейського, що прямо суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», то отриманий з нього доказ (відеозапис та фотофіксація) не може бути допустимим доказом на доведення винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також контроль швидкості руху ТЗ здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак 5.70), однак постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини щодо розміщення на відрізку фіксування ймовірного правопорушення, відповідного знаку.

Вважає, що відповідач виніс постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій.

Виходячи з зазначеного, винесена Постанова серії ЕНА № 2164315 від 16.05.2024 року є необґрунтованою. В ній відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення, а тому вищезазначена Постанова підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також пояснив, що з наданого працівниками поліції диску з відеозаписом взагалі неможливо встановити, в якій місцевості рухався автомобіль, чи то був налесений пункт чи просто траса, де саме стояв поліцейський, який в ручному режимі вимірював швидкість руху. На підтвердження своєї позиції щодо неможливості застосування в ручному режимі лазерного вимірювача швидкості TruCam 008376 послався на практику, висловлену в постановах Третього апеляційного адміністративного суду у справах№211/1614/24 від 05 вересня 2024 року; №336/539/24 від 05 вересня 2024 року, №303/4110/23 від 15 липня 2024 року, №398/78/24 від 01 липня 2024 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений заздалегідь та належним чином. Однак, надіслав до суду відзив на позов (арк.с. 25-30), зазначаючи у ньому, що позовні вимоги не визнає, на підтвердження правомірності своїх дій долучив відео-фіксацію з місця події, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, та провести розгляд справу без участі їх представника.

Вивчивши доводи представника позивача, відзив відповідача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч. 1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціє юта законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2ст.55Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожчого руху, зафіксоване не в автоматичному серії ЕНА № 2164315 від 16.05.2024 інспектора 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Воскобой Романа Васильовича, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

В постанові зазначено, що 16.05.2024 о 18 год. 23 хв. в с. Братське, на ділянці траси Н08 423 км автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 82 км/год, що зафіксована лазерним вимірювачем TruCam 008376, чим порушив п. 12.9 б ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкісного руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3, у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ст. ст. 172, 173 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 40 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, прилад ТгuСаm при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Тобто, застосування працівником поліції фіксації швидкості транспортного засобу, технічним приладом, який не закріплений стаціонарно та тримається у поліцейського в руках є протиправним та незаконним, а відомості про вчинення особою правопорушення, отримані в такий спосіб, не можуть бути покладені в основу притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо відсутності дорожнього знаку про здійснення відеофіксації, суд виходить з наступного.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком «Про здійснення відео фіксації» (дорожній знак 5.70, 5.45), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Разом з тим, як зазначила колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в постанові від 24 січня 2024 року.по справі №758/8181/23 що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.

Тобто, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення.

Відповідач не спростував доводи позивача в цій частині, будь-яких доказів з цього приводу надано не було. У відповіді на відзив зазначили, що знак 5.70 лише попереджає водія про можливість фіксації порушень вимог Правил дорожнього руху, і навіть якщо дорожній знак 5.70 був відсутній на ділянці дороги, на якій здійснювалась фіксація порушення швидкісного режиму позивачем, така обставина не зумовлює відсутність повного складу адміністративного правопорушення у діях останнього, оскільки водій зобов`язаний постійно неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху та Закону України «Про дорожній рух», а не тільки тоді, коли володіє інформацією щодо здійснення контролю за їх дотриманням.

Крім того, на фрагменті відеозапису та фотознімку, які містяться на DVD диску, доданому відповідачем до відзиву, зафіксовано транспортний засіб BMW 3200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначено місце фіксації - с. Братське, траса Н08 423 км, швидкість руху 82 км/год, але на вказаному відеозаписі незрозуміло, що саме в с. Братське, на ділянці траси Н08 423 км відбулося порушення, та незрозуміло, чи розповсюджується на цю ділянку траси дія дорожнього знаку 5.70, а також знаків3.29, 3.31, 30.3,

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивачпорушив швидкісний режим в зоні дії знаку 3.29, чим порушив п.12.9.б ПДР України, про що зазначено також у відзиві представник відповідача.

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач послався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TRUCAM 008376. Разом з тим відповідачами не надано доказів, які б містили інформацію щодомісця знаходження дорожнього знаку «3.29» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Суд зауважує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у постанові, та орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і суд, який переглядає оскаржувану постанову не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, не має право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист. (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Отже, на переконання суду, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.9 б Правил дорожнього руху в контексті перевищення максимального обмеження швидкості на 32 км/год, а обставини правопорушення викладені а спірній постанові не містять обов`язкової інформації, зокрема на якому відрізку автодороги зафіксовано перевищення швидкості транспортного засобу позивача та чи діє на даному відрізку дороги знак 3.29.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідност. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд звертає увагу на те, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 2 ст. 77КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч. 1 ст. 9КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду від 08 липня 2020 року у справі Ад 177/525/17-а відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України, повинен надати належні і допустимі у розумінні статті 70 КАС України докази, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, спростувати твердження позивача.

Оскільки, обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ним виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та не у спосіб, передбачений нормами КУпАП. Відповідачем не були спростовані доводи позивача у їх сукупності.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини дають суду підстави для висновку про неправомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, тому її необхідно скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово зазначає, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КупАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оскільки встановлення вини особи не здійснюється на припущеннях, зважаючи на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушенням мають здійснюватися на основі суворого дотримання законності, суд вбачає достатні підстави для задоволення позову.

Докази, які б спростовували позицію позивача і підтверджували правомірність винесеної постанови, суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем «поза розумним сумнівом» не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому оскаржувану постанову слід скасувати, і провадження по справі закрити.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи зазначене, не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем, а тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 132, 134, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, буд. 2А про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Воскобой Романа Васильовича від 16.05.2024 року серії ЕНА № 2164315 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (Код ) вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 21 жовтня 2024 року.

Суддя І.М.Юрченко