Справа № 260/6459/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6459/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення №08 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.05.2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Казахстані: з 01.07.2003 по 24.08.2009 року та зарахувати заробітну плату з 01.07.2003 по 24.08.2009 рік, згідно з Довідкою №123 від 16.04.2024 року, розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 06.05.2024 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2024 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням роботи в Республіці Казахстан, до якої долучила всі необхідні документи. Однак за результатами розгляду поданих документів у перерахунку пенсії було відмовлено з огляду на вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав галузі пенсійного забезпечення. Вважає такі мотиви відмови органу Пенсійного фонду України протиправними, оскільки всі періоди її трудової діяльності підтверджені записами трудової книжки, що є основним документом про трудову діяльність працівника. Вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних трудової книжки. Натомість відповідач, всупереч своїх обов`язків, жодних дій, спрямованих на отримання додаткових відомостей чи документів для підтвердження страхового стажу, не вчинив. Більше того, не зарахування до страхового стажу періоду роботи в Казахстані вважає протиправним з огляду на положення ст. 58 Конституції України та незворотність дії нормативно-правових актів в часі.

28 жовтня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №0700-0901-8/65218 від 24.10.2024, в якому із заявленими позовними вимогами не погоджується. Так, зазначає, що за результатами перевірки поданих позивачем документів було встановлено неможливість зарахування до страхового стажу періоду роботи в Республіці Казахстан, оскільки після зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 така не застосовується у відносинах з російською федерацією. Тому документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, тобто проставлення апостилю. Жодних довідок, які б підтверджували спірні періоди роботи в Казахстані та були належним чином апостильовані, позивач не надала. Окрім того, вважає передчасними доводи позивача про заробітну плату, оскільки в даному випадку не відбулося факту зарахування спірного періоду до страхового стажу. Більше того, позивач не надала доказів сплати страхових внесків від органу Державної податкової адміністрації Казахстану.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачу 2 строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була надіслана до електронного кабінету відповідача 2 в підсистемі «Електронний суд» та отримана 16 жовтня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною відповідальним працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач 2 відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) та отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV з 22 листопада 2022 року.

При призначенні пенсії розрахунок її розміру здійснювався з врахуванням страхового стажу 29 років 3 місяці 26 днів.

06 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії за віком з врахування додаткових документів про стаж. До такої заяви долучила довідки, видані Департаментом юстиції м. Алмати Республіки Казахстан, №03-11/2088 від 02.2006, №03-10/16-146-11 від 18.01.2011, довідку ТОВ «Carlsberg Kazakhstan» №123 від 16.04.2024, інформацію учасника системи обов`язкового соціального страхування про стан та рух соціальних відрахувань стосовно ОСОБА_1 за період з 17.02.2005 по 11.08.2010.

Подана ОСОБА_1 заява про перерахунок пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №08 від 10.05.2024 відмовлено у перерахунку пенсії за віком з врахуванням стажу та заробітку за період 2004-2009 рр. Така відмова аргументована тим, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав галузі пенсійного забезпечення», починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент призначення пенсії).

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону №1788.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 від 08.08.1985, в якій наявні відомості про роботу ОСОБА_1 з 01.07.2003 по 24.08.2009 в ТОВ «Компанія Ак.Нар», що в подальшому перейменоване на ТОВ «Пивоварна компанія «Derbes»» (Республіка Казахстан).

Так, судом встановлено, що 01 липня 2003 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ТОВ «Компанія Ак.Нар», що в подальшому перейменоване на ТОВ «Пивоварна компанія «Derbes»» (Республіка Казахстан), на посаду директора по логістиці, з якої звільнена 24 серпня 2009 року, що підтверджується записами трудової НОМЕР_1 від 08.08.1985.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначеної вище трудової книжки, судом встановлено, що відомості про такий період роботи внесено з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою юридичної особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачами суду не надано.

При зверненні із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 додатково надала довідки, видані Департаментом юстиції м. Алмати Республіки Казахстан, №03-11/2088 від 02.2006, №03-10/16-146-11 від 18.01.2011, довідку ТОВ «Carlsberg Kazakhstan» №123 від 16.04.2024, інформацію учасника системи обов`язкового соціального страхування про стан та рух соціальних відрахувань стосовно ОСОБА_1 за період з 17.02.2005 по 11.08.2010.

Разом з тим, ГУ ПФУ в м. Києві відмовився зарахувати такий період до страхового стажу позивача з огляду на вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав галузі пенсійного забезпечення.

Оцінюючи такі мотиви відповідача 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-IV, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Казахстан (далі - Угода).

Відповідно до основних положень Угоди, держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Згідно з вимог статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

21 вересня 1995 року між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан підписано Угоду про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення, дія якої поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, що встановлені або будуть встановлені законодавством кожної з держав.

Згідно ст. 6 Угоди про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення від 21.09.1995, призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання. Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації.

Суд зауважує, що наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Такі Угоди були чинними як для України, так і для Республіки Казахстан в спірний період роботи позивача.

Постановою Кабінету Міністрів від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» вирішено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до п. 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки під час трудової діяльності позивача у спірний період Угода була чинною, то її положення повинні були бути застосовані при розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 .

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18 листопада 2024 року у справі №340/4436/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує вищенаведені висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року у справі №340/4436/23.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача 1 на відсутність доказів сплати страхових внесків від органу Державної податкової адміністрації Казахстану, оскільки вказане не було підставою для відмови у проведенні спірного перерахунку.

Таким чином, оскаржене в даній адміністративній справі рішення ГУ ПФУ в м. Києві є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві, як територіальний орган Пенсійного фонду України, що здійснював розгляд поданої ОСОБА_1 заяви, зарахувати спірний період трудової діяльності до її страхового стажу, за наслідками чого повторно розглянути питання перерахунку пенсії з врахуванням наданих при зверненні документів.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання зарахувати заробітну плату з 01.07.2003 по 24.08.2009 згідно з Довідкою №123 від 16.04.2024 року, оскільки вказане питання є передчасним. На думку суду, питання щодо порядку проведення перерахунку пенсії є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №08 від 10.05.2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2003 по 24.08.2009 в ТОВ «Компанія Ак.Нар», що в подальшому перейменоване на ТОВ «Пивоварна компанія «Derbes»» (Республіка Казахстан), та повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії від 06.05.2024 року з врахуванням наданих при зверненні документів.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань 908,40 гривень (Дев`ятсот вісім гривень 40 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін