Справа № 500/3439/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/3439/24 пров. № А/857/19742/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 03 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області) про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 04.12.2023 №50165/03-16;

визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області) щодо неврахування довідки про заробітну плату у кооперативі «Бур» при руднику «Нежданінський» об`єднання «Золото Якутії» в районі Крайньої Півночі за період роботи з 15.05.1990 по 25.05.1992 при обчисленні пенсії позивача;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 , що враховується при призначенні пенсії, періоди роботи з 16.01.1992 по 23.05.1992 у кооперативі «Бур» при руднику «Нежданінський» об`єднання «Золото Якутії» та з 27.07.1992 по 25.09.1993 у кооперативі «ГОМ» при руднику «Нежданінський» об`єднання «Золото Якутії» в районі Крайньої Півночі відповідно до записів у трудовій книжці від 21.09.1973;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 , що враховується при призначенні пенсії, періоди роботи з 25.07.1985 по 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі, відповідно до записів у трудовій книжці від 21.09.1973 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців стажу;

зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 28.11.2023 №359 про перерахунок пенсії зі всіма наданими документами та прийняти обґрунтоване рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі № 500/3439/24 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження позов було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до загального трудового стажу період роботи у кооперативі "Бур" при руднику "Нежданінський" об`єднання "Золото Якутії" з 16.01.1992 по 23.05.1992 та період роботи у кооперативі "ГОМ" рудника "Нежданінський" об`єднання "Якутзолото" з 27.07.1992 по 25.09.1993, посилаючись на припинення з 19.06.2023 для України дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992, оскільки припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ у Київській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до страхового стажу позивача, набутого до 01.01.2004 за наданими довідками, враховано всі періоди та враховано заробітну плату за період з 25.07.1985 по 14.05.1990. Проте, підстав провести перерахунок за довідкою про період заробітної плати з 15.05.1990 по 25.05.1992 виданої кооперативом "Бур" концерна "Золото Якутії" немає.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 26.04.2012 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

27.09.2023 отримавши від ГУ ПФУ в Тернопільській області розрахунок стажу та розрахунок заробітку для обчислення пенсії позивач дізнався що при розрахунку пенсії до його стажу не враховано спеціальний трудовий стаж за період роботи: з 16.01.1992 по 23.05.1992 у кооперативі "Бур" при руднику "Нежданінський" об`єднання "Золото Якутії" та з 27.07.1992 по 25.09.1993 у кооперативі "ТОМ" рудника "Нежданінський" об`єднання "Якутзолото".

29.11.2023 через підсистему Веб-портал електронних послуг позивач звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою №359 про перерахунок пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами, а саме: архівною довідкою про стаж та заробітну плату за період з 25.07.1985 по 14.05.1990, з 24.05.1992 по 26.07.1992 від 16.12.2011 №695 видану Томпонським муніципальним архівом Республіки Саха (Якутія); довідки про пільговий стаж від 25.10.1993 №287 за період з 15.05.1990 по 25.05.1992, видану кооперативом "Бур" рудник "Нежданінський" об`єднання "Якутзолото", а також довідка про заробітну плату за період роботи в кооперативі "Бур" концерна "Золото Якутії" з 15.05.1990 по 25.05.1992.

Проте, рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 04.12.2023 №50165/03-16 позивачу було відмовлено у перерахунку його пенсії, з огляду на те, що російська федерація призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92, а також, що додана до його заяви довідка про заробітну плату за період роботи в кооперативі "Бур" концерна "Золото Якутії" з 15.05.1990 по 25.05.1992 без кутового штампу, номера реєстрації і дати видачі та підстави видачі, індивідуальні відомості про застраховану особу, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними.

У вказаному рішенні відповідач зазначив, що за матеріалами пенсійної справи до страхового стажу набутого до 01.01.2004 за наданими довідками враховано всі періоди, та враховано заробітну плату за період з 25.07.1985 по 14.05.1990. Крім того, ГУ ПФУ у Київській області у своєму рішенні зазначило, що немає підстав для проведення перерахунку за довідкою про період заробітної плати з 15.05.1990 по 25.05.1992, виданої кооперативом "Бур" концерна "Золото Якутії" з огляду на її недоліки.

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 19.12.2023 позивача було повідомлено про прийняте рішення.

02.04.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про зарахування до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, період роботи з 25.07.1985 по 25.09.1993 в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців, застосувавши коефіцієнт 1.5 згідно записів трудової книжки.

16.04.2024 ГУ ПФУ в Тернопільській області листом №4148-3763/В-02/8-1900/24 повідомило позивача, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них до 01.01.1991 зараховується до страхового стажу у пільговому обчисленні на підставі таких документів:

- трудова книжка, в якій є існуючий штамп підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи (тільки запис в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не достатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності);

- письмовий трудовий договір, або довідки підприємства, установи, організації, де працювала особа, в яких зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на особу пільг щодо обчислення стажу за цей період, укладеного не менше ніж на 3 роки;

- свідоцтва про бронювання житла у зв`язку з роботою на Крайній Півночі на підставі строкового договору;

- інших документів, які підтверджують роботу в зазначених місцевостях, на підставі строкового договору, укладеного на 3 роки.

Окрім того, ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначило, що позивачу не було зараховано до стажу в пільговому обчисленні періоду роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в півторакратному розмірі у зв`язку із тим, що позивачем не було долучено зазначені документи.

Вважаючи дії пенсійного органу щодо незарахування до його страхового стажу роботи в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за період з 25.07.1985 по 01.01.1991 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців, а також незарахуванні до стажу періодів роботи з 16.01.1992 по 23.05.1992, з 27.07.1992 по 25.09.1993 в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних них відповідно до записів у трудовій книжці від 21.09.1973 протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частина I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного апеляційний суд констатує, що на час трудової діяльності ОСОБА_1 у спірний період та звернення позивачки до пенсійного органу про призначення пенсії Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача спірні період роботи на території російської федерації.

За таких обставин безпідставними є посилання відповідачів на те, що з 01.01.2023 російська федерація також припинила участь в Угоді, оскільки вказане не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023. Окрім того, з урахуванням статті 13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу та наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі № 500/3439/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк