Справа № 300/5877/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" січня 2025 р. справа № 300/5877/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Ю.С., звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність, що полягає у не розгляді рапорту від 14.05.2024 про звільнення з військової служби в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії від 25.03.2024; зобов`язати розглянути рапорт з від 14.05.2024 у відповідності до редакції Закону № 2232-ХІІ від 04.05.2024 (чинній на момент подачі рапорту) та прийняти рішення про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії від 25.03.2024.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Позивачем 14.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 . Стверджує, ним підтверджено що родинні зв`язки між позивачем та його бабусею, рішенням Виконавчого комітету Тлумацької міської ради №109 від 25.04.2024 позивача призначено помічником ОСОБА_2 30.05.2024 з метою отримання відомостей про результати розгляду рапорту на адресу Військової частини НОМЕР_1 було подано адвокатський запит, однак станом на дату звернення до суду відповідь позивачу не надана. Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не розглядає рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, попри наявні у нього підстави для такого звільнення та додержання усіх вимог подачі рапорту. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду заяву позивача про зміну підстав позову від 06.08.2024 повернуто заявнику без розгляду.
У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами позивача з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що 05.08.2024 позивач отримав лист-відповідь від відповідача від 29.07.2024 №7917. У вказаному листі Військова частина НОМЕР_1 фактично відмовляє позивачу у звільненні з військової служби у зв`язку із тим, що рапорт ОСОБА_1 був поданий не по команді. Стверджує, що рапорт ОСОБА_1 від 14.05.2024 був поданий по команді, що підтверджується змістом самого рапорту (а.с.60).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
14.05.2024 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини у зв`язку із наявністю рідної бабусі ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком лікарсько-консультаційної комісії від 25.03.2024 (а.с.29).
До вказаного рапорту ОСОБА_1 долучено нотаріально завірені копії: паспорта, картки платника ОСОБА_2 , паспорта, пенсійного посвідчення, картки платника податків та свідоцтва про народження ОСОБА_3 , паспорта, картки платника податків, свідоцтва про народження ОСОБА_1 , а також оригінал посвідчення помічника фізичної дієздатної особи №41 від 30.04.2024, оригінал рішення виконкому Тлумацької міської ради від 25.04.2024 №109, оригінал висновку лікарсько-консультативної комісії від 25.03.2024 про необхідність постійного догляду, оригінал повного витягу з ДРАЦС про народження ОСОБА_1 , оригінал заяви ОСОБА_3 від 01.05.2024, засвідчений оригінальною мокрою печаткою Тлумацької міської ради про неможливість здійснення догляду, оригінал акту про фактичне місце проживання від 01.05.2024, копія адвокатського свідоцтва та адвокатський ордер.
30.05.2024 адвокат Буженко Ю.С. звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання результатів розгляду рапорту про звільнення з військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2024 щодо ОСОБА_4 , який було отримано 30.05.2024 (а.с.34).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 29.07.2024 №7817 повідомила адвоката позивача про те, що рапорт ОСОБА_5 , датований 14.05.2024, про який зазначено у скарзі та додано його копію, не поданий остатнім по команді, як це передбачено п.233 Положення №1153/2008, що унеможливлює його розгляд командуванням Військової частини НОМЕР_1 та прийняття відповідного рішення за результатами розгляду. Зазначено, що відповідно до п. 14.10 розділу 16 Інструкції №170 від 10.04.2009 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснення за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (а.с.63).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні цієї справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 за №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі також - Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За приписами частини 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до абзацу 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (надалі також Положення №1153/2008), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Згідно із п. 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (надалі також - Інструкція №170), передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Відповідно до абзацу 2 п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Зокрема, відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, на підставах, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (надалі також - Інструкція №40), рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
За приписами ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 вказаного Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Відповідно до статті 117 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.
З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
14.05.2024 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини у зв`язку із наявністю рідної бабусі ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком лікарсько-консультаційної комісії від 25.03.2024 (а.с.29).
Як слідує із матеріалів справи, вказаний рапорт після погодження із командиром 1 гармати 1 взводу 1 самохідної артилерійської батареї, ТВО командира 1 взводу 1 самохідної артилерійської батареї, командиром 1 самохідної артилерійської батареї та ТВО командира 40 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 направлено поштовим зв`язком відповідачу.
Однак, вказані доводи є лише припущенням відповідача. Відповідачем не доведено, що здійснюючи вказане переміщення позивач був позбавлений можливості особисто відправити рапорт відповідачу з міста Полтава. Крім того, позивач міг уповноважити іншу особу надіслати рапорт від 14.05.2024 із доданими до нього документами до Військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, додатками №16, 17 рапорту вказані копія адвокатського свідоцтва та адвокатський ордер.
Довідка, надана суду на виконання вимог ухвали від 04.12.2024, про відсутність в журналі реєстрації вхідних документів Військової частини НОМЕР_1 даних щодо рапорту ОСОБА_1 про звільнення, не є беззаперечним доказом неотримання Військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача від 14.05.2024, а може засвідчувати відсутність реєстрації такого рапорту в журналі реєстрації (а.с.79).
Суд зазначає, що рапорт від 14.05.2024, який наявний в матеріалах справи, містить клопотання по суті рапорту командира 1 гармати 1 взводу 1 самохідної артилерійської батареї, ТВО командира 1 взводу 1 самохідної артилерійської батареї, командира 1 самохідної артилерійської батареї та ТВО командира 40 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 .
В свою чергу, ТВО командира 40 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 клопотав по суті рапорту перед командиром Військової частини НОМЕР_1 . Вказане відповідачем не спростовано, будь-яких доказів зворотного суду не надано.
Отже, у спірному випадку відповідачем не розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.
Водночас, суд зауважує, що надання будь-яких роз`яснень або заперечень не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому.
Варто вказати, що в описаному вище законодавстві відсутні норми, які б вказували на неможливість направлення рапорту про звільнення з військової служби поштовим зв`язком.
Водночас, відповідачем не наведено жодних підстав та не надано належних, достатніх та допустимих доказів правомірності не розгляду рапорту позивача від 14.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті рапорту позивача від 14.05.2024 про звільнення з військової служби.
Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби врегульована законодавством та передбачає вчинення певних дій, зокрема підготовку, подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.
Враховуючи те, що рішення відповідачем за результатом розгляду вищевказаного рапорту позивача не приймалося, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 14.05.2024 про звільнення з військової служби.
При цьому суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби позивача у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії від 25.03.2024, є передчасною, тому задоволенню не підлягає.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно вимог частини 4 статті 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Статтею 80 КАС України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, поряд з іншим, заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Згідно із частиною 4 статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до частини 5 статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, то суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У разі неможливості надати суду відповідний доказ, сторона повинна зазначити причини, з яких він не може бути поданий та надати суду докази, які підтверджують, що ця сторона здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання відповідного доказу і в неї відсутня можливість самостійно його отримати.
Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень є визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах.
Наявність принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі обумовлена тим, що в учасників публічно-правових відносин, зазвичай, нерівні можливості, оскільки особі протистоїть суб`єкт владних повноважень. Активна роль суду дає можливість врівноважити можливості людей, які необізнані у тонкощах юриспруденції, і суб`єкта владних повноважень, а також сприяє тому, щоб порушені державним органом права були захищені.
Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, надати суду додаткові докази, а якщо певний доказ необхідний з метою захисту прав, свобод чи інтересів осіб, витребувати такий доказ з власної ініціативи.
Таким чином, відповідно до завдань та принципів адміністративного судочинства, у спірних правовідносинах саме відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, повинен доводити в суді правомірність своїх дій.
Однак, відповідач не виконав покладений на нього обов`язок, не надав достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості своїх доводів, в тому числі й на вимогу суду.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Стосовно клопотання позивача зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Зі змісту частин 5 - 6 статті 382 КАС України слідує, що за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Суд під час ухвалення рішення суду за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, якщо суд допускає його негайне виконання.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання, так як судом не встановлено обставин можливої відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили. Відтак, суд не вбачає необхідності для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду на цій стадії судового провадження.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 14.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.05.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням встановлених обставин та висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.