Справа № 500/7795/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Справа № 500/7795/24

06 січня 2025 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Лихачова Романа Борисовича звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до вимог частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, з порушенням строку звернення до суду, а тому її належить залишити без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) встановлює інші строки звернення до суду щодо вирішення трудових спорів.

Спір щодо виплати грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи на відповідний рік, індексації грошового забезпечення військовослужбовця, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки охоплюється визначенням «законодавство про оплату праці», яке міститься в частині другій статті 233 КЗпП України.

Частина друга статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 18.07.2022 включно) передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком.

Однак, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» були внесені зміни до цієї статті КЗпП України і з 19.07.2022 строки звернення до суду стали обмеженими. Зокрема, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Вимоги позовної заяви у цій справі щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, індексації та компенсації охоплені періодом з 02.02.2024 по 19.08.2024. При цьому грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. А виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпусти виплачується особі у разі її звільнення з військової служби.

Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, у тому числі й щодо розміру нарахування та виплати грошового забезпечення та його індексації, а при звільненні відповідних компенсаційних виплат.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.10.2024 у справі № 200/5937/23, від 04.10.2024 у справі № 200/1643/24.

У спірному випадку позивач звільнений з військової служби 19.08.2024. Таким чином, після цієї дати у позивача було три місяці для звернення до суду з цим позовом. Строк звернення до суду з цим позовом сплинув 20.11.2024. Позовна заява надійшла через систему «Електронний суд» 30.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Одночасно з позовом представник позивача подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду обґрунтоване тим, що в Україні дії воєнний стан, позивач у період з 02.02.2024 по 06.02.2024, з 19.02.2024 по 21.02.2024, з 17.05.2024 по 18.05.2024, з 25.07.2024 по 30.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації (далі рф) проти України, перебуваючи в н.п. Миколаївка, Соледарської міської ТГр, Бахмутського р-ну, Донецької обл., що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України №6333 від 09.09.2024.

Як інші поважні причини заявник вказує перебування позивача у період з 22.03.2024 по 10.04.2024 на стаціонарному лікуванні у КНП Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради; встановлення 09.04.2024 на консультації лікаря-психіатра діагнозу змішаний тривожний і депресивний розлад; перебування у період з 10.04.2024 по 03.05.2024 на стаціонарному лікування у Відокремленому структурному підрозділі Університетська лікарня Дніпровського державного медичного університету, у період з 03.05.2024 по 17.05.2024 на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_2 ), у період з 24.06.2024 по 27.06.2024 на стаціонарному лікування у медичному центрі Медклінік; звільнення від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6308/д від 24.07.2024; прийняття 24.07.2024 Військово-лікарською комісією постанови про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку; встановлення 18.10.2024 позивачу ІІІ групу інвалідності на підставі захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби із ступенем втрати професійної працездатності 5%; психологічне напруження позивача та емоційний стан; позивачу не було відомо, що військова частина не провела повний розрахунок в день виключення зі списків особового складу. Заявник просить рахувати початок перебігу процесуального строку з 30.12.2024, наступний день за тим, коли за твердженням відповідача проведені остаточні розрахунки.

Суд наголошує на тому, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі після його отримання. Разом з тим, враховуючи, що грошове забезпечення виплачувалося військовослужбовцю у період проходження ним військової служби, зокрема, в районах бойових дій та проходження ним лікування, то суд зазначає, що можливо позивач не мав об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, з яких складових складається виплачене йому грошове забезпечення, як його обраховано та чи нарахована індексація. Відтак, суд вище зазначив, що строк звернення до суду за обставин цієї справи про спір стосовно нарахування та виплати грошового забезпечення (індексації, компенсації) слід обчислювати з наступного дня після звільнення з 20.08.2024.

При цьому заявник помилково вважає за можливе рахувати початок перебігу процесуального строку з 30.12.2024, наступний день за тим, коли за твердженням відповідача проведені остаточні розрахунки, оскільки це суперечить положенням статті 233 КЗпП України. А окрім того такі пояснення повністю спростовуються долученою до позову випискою КБ Приватбанк по картковому рахунку, зі змісту якої слідує, що останній розрахунок Військовою частиною НОМЕР_1 проведено з позивачем 11.09.2024.

Визначаючись чи є вказані позивачам обставини поважними, суд зауважує, що всі обставини, які наводить заявник, існували не протягом строку, який пропущено, і участь у бойових діях, і лікування охоплюються періодом до серпня 2024 року, натомість позивачем пропущено строк звернення до суду з 20.08.2024 по 20.11.2024. У цей строк ОСОБА_1 вже не проходив військову службу, не перебував на лікуванні. У цей період позивач отримав статус особи з інвалідністю 3 групи із ступенем втрати професійної працездатності 5%, що на переконання суду, не є перешкодою проявити належну зацікавленість та вчинити активні дії стосовно з`ясування розміру отриманого грошового забезпечення, звернення за правничою допомогою та до суду. Проте виходячи зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду, позовної заяви та доданих до позову документів, позивач не виявив належну зацікавленість щодо питань нарахування та виплати грошового забезпечення за період несення служби з 02.02.2024 по 19.08.2024, зволікав та не вчиняв дій для звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином, а також існували протягом строку, який пропущено.

Повертаючись до цієї справи, та підсумовуючи викладене, суд зазначає, що обставини викладені заявником про участь позивача у бойових діях та перебування на лікуванні, існували не протягом строку, який пропущено, бо строк звернення до суду обчислює з наступного дня після звільнення з військовою служби. Після звільнення з військової служби обставин, які були об`єктивно непереборними та не залежали б від волевиявлення позивача суд не встановив. Викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду факти не свідчать про наявність обставини після 20.08.2024, які перешкодили своєчасно звернутися до суду. Така заява не підлягає задоволенню.

Згідно з приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак позивачу, який пропустив строк звернення до суду, має подати нову заяву про поновлення цього строку з доказами поважності причин його пропуску.

Інший недолік позову стосується того, що позивач вказуючи на порушення відповідачем обчислення розміру його грошового забезпечення, непроведення індексації грошового забезпечення не надає жодних доказів на підтвердження таких обставиин, а в позові наводить лише положення законодавства без посилання на фактично нараховане у спірний період грошове забезпечення (його складові).

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач має надати розрахунок нарахованого йому грошового забезпечення за спірний період у розрізі його складових та при звільненні з військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу у цей строк необхідно усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду нової заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати інші причини поважності пропуску цього строку, ніж зазначені у заяві про поновлення строку, навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження у разі наявності таких, а також надати розрахунок нарахованого йому грошового забезпечення за спірний період у розрізі його складових та при звільненні з військової служби.

Керуючись статтями 169, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовна заява і додані до неї документи будуть повернуті позивачу без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Суддя Чепенюк О.В.