Справа № 359/10184/24
Суддя: Яковлєва Л. В.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/81/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Ліман А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної Прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2024 року від представника позивача адвоката Мироненко О.О. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою просив : скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року начальника відділу прикордонної служби « Вилок »» (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн. на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП; закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, на підставі п. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2024 року начальником відділу прикор-донної служби « Вилок »» (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 складено відносно позивача Постанову про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року, за ознаками адміністративного право-порушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП. Відповідно зазначеної постанови: «06 серпня 2024 року о 17 год. 10 хв. прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку «Територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області» на відстані близько 450 м. від лінії державного кордону в межах прикордонної смуги, виявлено та затримано ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме : перебував та пересувався в прикордонній смузі без документів, що посвідчують особу. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги п. 7 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1147 від 27 липня 1998 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.202 КУпАП». ОСОБА_1 вважає, що зазначена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною, ухвалена на підставі незаконних дій працівників прикордонної служби та такою, що не відповідає реальним обставинам справи та подіям. Так, позивач ніякого правопорушення передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП. не вчиняв, а всі свої документи, які були необхідні для перевірки та які від нього вимагали, він надав на першу ж вимогу працівника прикордонної служби. ОСОБА_1 06 вересня 2024 року в`їхав на територію України з території Угорщини через пункт пропуску «Beregsurany (Берегшурань, Угорщина) - Лужанка, Україна». В паспорті ОСОБА_1 для виїзду за кордон на сторінці 10 міститься штамп про те, що ОСОБА_1 06 вересня 2024 року проїхав пункт пропуску «Beregsurany (Берегшурань, Угорщина) та заїхав в Україну через пункт пропуску «Лужанка». А тому, коли в подальшому ОСОБА_1 був безпідставно затриманий на відстані близько 450 м від лінії державного кордону прикордонним нарядом, то відповідно в позивача із собою як мінімум був його паспорт громадянина України для виїзду за кордон, в якому точно 06 вересня 2024 року був проставлений штамп про перетин державного кордону та в`їзд на територію України. При таких обставинах, позивач та представник позивача вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

20 листопада 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача Овдіюк О., яким представник заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 10 вересня 2024 року за № 105971 винесена начальником відділу прикордонної служби « Вилок » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , тобто уповноваженою на те особою згідно з нормами чинного законодавства.

28 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Мироненко О.О., в якій він вказав, що правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, ОСОБА_3 06 вересня 2024 року не вчиняв, та свої документи надав на першу вимогу прикордонника. Крім того, представник звернув увагу суду на те, що 06 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 також було складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №136649, в якому зазначено, що 06 вересня 2024 року о 16 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 113 прикордонного знаку «Територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області» на відстані близько 850 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який на неодноразову законну вимогу військовослужбовців ДПСУ надати документи, що посвідчують особу, спільно з громадянками України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відмовився та вдався до втечі. Близько 17 години 10 хвилин прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку «Територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області» на відстані 450 метрів від лінії державного кордону в межах прикордонної смуги громадянин України ОСОБА_1 був затриманий військовослужбовцями ДРСУ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19 червня 2023 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП в складі групи осіб. Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року по справі № 299/7136/24, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 12 листопада 2024 року. Тобто, зазначене доводить, що в діях позивача відсутня подія і склад адміністративного правопорушення. Позивач переконаний, що існує достатньо підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року, оскільки позивач інкриміноване адміністративне правопорушення не вчиняв, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправним та безпідставним.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добро-совісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою і другою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні право-порушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України від 03 квітня 2003 року за №661-ІV «Про Державну прикордонну службу України» (далі-Закон №661-ІV).

Так, згідно ст. 1 Закону №661-ІV на Державну прикордонну службу України покладаю-ться завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно ст. 2 вказаного Закону основними функціями Державної прикордонної служби України є, зокрема, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через держав-ний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Згідно п.п.5, 9, 11 ст. 19 Закону «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопору-шенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикор-донної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.

У п.п. 12-16 ст. 20 Закону №661-ІV вказано, що органам, підрозділам, військово-службовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про право-порушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини; тримати осіб, затриманих в адміністративному порядку, в спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях.

Систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб встановлює Положення про прикордонний режим, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року за № 1147 (надалі - Положення № 1147).

Відповідно ч. 1, 4 ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 2 Положення № 1147 з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикор-донні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

Пунктом 5 Положення №1147 передбачено, що контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.

Так, відповідно п.п.2 п.2 Положення визначено, що контрольований прикордонний район це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі) (п.8 Положення).

Особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громад-ських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п.10 Положення).

Судом встановлено, що начальником відділу прикордонної служби « Вилок »» (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 складено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП. Відповідно вказаної постанови : «06 серпня 2024 року о 17 год. 10 хв. прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку «Територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області» на відстані близько 450 м. від лінії державного кордону в межах прикордонної смуги, було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме перебував та пересувався в прикордонній смузі без документів, що посвідчують особу. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги п. 7 Положення «Про прикордонний режим», затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27 липня 1998 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.202 КУпАП (а.с. 9-10).

Приписами ч. 1 ст. 202 КУпАП передбачена відповідальність за порушення прикордон-ного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Відповідно ч. 1 ст. 222-1КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Згідно ч. 1, 8 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно п. 34 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. У разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.

За змістом п. 1 розділу 2 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року за №898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року за № 1046), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за за № 1729/24261 (надалі - Інструкції), доставляти осіб, які вчинили адміністративні право-порушення, протидію яким законодавством України віднесено до компетенції Держ-прикордонслужби, до підрозділу чи органу Держприкордонслужби уповноважений у весь особовий склад Держприкордонслужби.

У рішенні Конституційного Суду України за № 5-рп/2015від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Рішення) зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, у п. 2.3. мотивувальної частини цього рішення вказано, що частинами 1 та 2 ст.258КУпАП визначено вичерпний перелік випадків, коли адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопору-шення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваже-ного законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно п. 3 розділу 2 Інструкції від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, старші змін прикордонних нарядів та їх помічники, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Згідно п. 1 розділу 3 Інструкції щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби, невідкладно, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, або контрольному пункті в`їзду-виїзду, або контрольованому прикордонному районі, а під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану на блокпостах та поза їх межами особи, яка вчинила правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол), за винятком випадків, передбачених статтею 258 КУпАП.

За змістом п.п.10, 20 розділу 3 Інструкції уповноважені посадові особи, визначені пунктом 2 розділу II цієї Інструкції,можуть здійснити адміністративне затримання особи на підставах тау строки відповідно ч. 1 ст. 260 та ч. 2 ст. 263 КУпАП, про що складається протокол про адміністративне затримання. Крім того, уповноважені посадові особи, визначені пунктом 2 розділу II цієї Інструкції, можуть здійснити особистий огляд, огляд речей та вилучення речей і документів особи, яка притягається до відповідальності (у тому числі знарядь і засобів учинення правопорушення), на підставах та в порядку, передбачених ст. 260, 264, 265 КУпАП, про що складається протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів (додаток 4) або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання.

Положеннями п.п. 1-7 розділу 4 Інструкції передбачено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особа, уповноважена її розглядати, зобов`язана дотримуватися вимог статті 38 КУпАП. Відповідно статті 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 202 КУпАП, розглядаються в п`ятнадцятиденний строк із дня одержання справи особою, уповноваженою її розглядати. Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноваж-жені посадові особи, визначені пунктом 3 розділу II цієї Інструкції, приймають рішення у справі, яке оформлюється постановою про накладення адміністративного стягнення (додаток 6) або постановою про закриття справи про адміністративне правопорушення (додаток 7). Постанова про накладення адміністративного стягнення та постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення оформлюються відповідно до вимог, установлених статтею 283 КУпАП. Постанова підписується посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, та скріплюється (за наявності) печаткою відповідного органу (підрозділу) охорони державного кордону. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи.

За змістом ч. 2-3 ст. 283 КУпАП, п. 5 розділу 4 Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення має містити: повне найменування уповноваженої посадової особи, яка винесла постанову (посада, прізвище, ім`я, по батькові); дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який(яка) передбачає відповідальність за адміністративне правопору-шення; прийняті у справі рішення, а також інформацію про право оскарження постанови в порядку та строки, визначені статтями 288, 289 КУпАП. У постановах про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу також зазначаються: зобов`язання особи, що притягується до адміністративної відповідальності, надати (надіслати) до органу (підрозділу) охорони державного кордону або загону морської охорони, в якому винесено постанову про накладення штрафу, документ, що підтверджує його сплату, або його копію не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП; реквізити відповідного рахунку для зарахування коштів до Державного бюджету України.

Судом встановлено, що в провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебувала справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КупАП. Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року по справі № 299/7136/24, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 12 листопада 2024 року.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року встановлено, що в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено законні вимоги представника Державної прикордонної служби та в чому саме полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби, і дії злісної непокори, які вчинив ОСОБА_1 . Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 надав документи для перевірки, на законних підставах здійснив в`їзд на територію України, про що свідчить відмітка в закордонному паспорті від 06 вересня 2024 року.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданого 19 липня 2018 року встановлено, що в ньому міститься штамп, про те що 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 проїхав пункт пропуску та заїхав в Україну (а.с. 23-24).

Відповідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Разом з тим, ст. 251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністра-тивного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягає-ться до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопору-шення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобіль-ному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідаль-ність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За правилами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністра-тивного позову.

За змістом ч. 1 ст. 75 та ч. 1 ст. 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд погоджується з доводами представника позивача та позивача щодо безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП.

Отже, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить переконання, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року винесена начальником відділу прикордонної служби « Вилок »» (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850, 00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Крім того, суд зазначає, що інші зазначені відповідачем обставини, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Вказані обставини та наведені у сукупності факти свідчать про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.202, 222, 251, 252, 280 КУпАП, ст.77, ст.139, ст.205, ст.241, ст.243, ст.244-246, ст.286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Позову заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної Прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 105971 від 10 вересня 2024 року начальника відділу прикордонної служби « Вилок »» (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень 00 копійок за вчинення ним адміністративного правопорушення, перед-баченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Яковлєва Л.В.