Справа № 240/22061/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/22061/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Катерини Понамарьової від 04.11.2024 ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі № 240/22215/22 нараховано кошти в сумі 11566,00 грн з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Пояснив, що дії Головного управління щодо виплати грошової допомоги у 2022 році полягали в одноразовому включенні суми грошової допомоги у визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 розмірі до відомостей на виплату пенсій за червень 2022 року. Зазначив, що виплата заборгованості, яка утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням, може бути проведена за умови надходження відповідного бюджетного фінансування Пенсійному фонду України. Стверджує, що Головним управлінням в межах наданої компетенції проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення у справі № 240/22215/22, а невиконання рішення суду в частині виплати суми боргу через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Звертає увагу, що Головне управління включило рішення у справі № 240/22215/22 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, звернулось до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти для виконання рішень суду.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову вказав, що при перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем встановлено, що рішення суду в частині виплати заборгованості боржником не виконано.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

15.03.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 240/22215/22, виданого 07.02.2024, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

У пункті 2 вказаної постанови зазначено про те, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У відповідь на отриману постанову державного виконавця Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом № 0600-0504-8/47436 від 17.04.2024 повідомило про вжиті заходи щодо повного та неухильного виконання судового рішення в межах і спосіб, визначений чинним законодавством. Наголосило про наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення у порядку та у спосіб визначений його резолютивною частиною. Зазначило, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі № 240/22215/22 нараховано кошти в сумі 11566,00 грн з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Дії Головного управління щодо виплати грошової допомоги у 2022 році полягали в одноразовому включенні суми грошової допомоги у визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540 розмірі до відомості на виплату пенсій за червень 2022 року. Органом уповноваженим здійснювати виплату грошової допомоги, невиплаченої станом на 01.07.2022, визначено місцевий орган соціального захисту населення за місцем проживання одержувача. Крім того, вказано, що Головним управлінням листом № 0600-0504-6/46210 від 15.04.2024 повідомлено Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації у справі ОСОБА_1 про нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня в обсязі, передбаченому законодавством, для можливої організації виплати недоодержаної грошової допомоги.

04.11.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. У вказаній постанові зазначено, що при перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником в частині виплати заборгованості не виконано. Вказана сума заборгованості не включена до реєстру судових рішень фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ), обов`язок ведення та заповнення якої покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України.

Не погоджуючись із винесеною постановою державного виконавця, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 вказаного Закону встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, у ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/22215/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Представником відповідача зазначено, що управлінням здійснено донарахування коштів, що підлягають виплаті ОСОБА_1 на виконання рішення суду, ухваленого у справі № 240/22215/22. Як пояснив представник управління в листі про вжиті заходи щодо виконання рішення суду, адресованому відповідачу, на виконання рішення суду від 30.10.2023 у справі № 240/22215/22 нараховано кошти в сумі 11566,00 грн, дії Головного управління щодо виплати грошової допомоги у 2022 році полягали в одноразовому включенні суми грошової допомоги у визначеному Постановою № 540 розмірі до відомості на виплату пенсії за червень 2022 року. В обґрунтування своєї позиції додатково зазначив, що органом уповноваженим здійснювати виплату грошової допомоги, невиплаченої станом на 01.07.2022, визначено місцевий орган соціального захисту населення за місцем проживання одержувача. Крім того, вказано, що Головним управлінням листом № 0600-0504-6/46210 від 15.04.2024 повідомлено Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації у справі ОСОБА_1 про нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня, в обсязі, передбаченому законодавством, для можливої організації виплати недоодержаної грошової допомоги.

З аналізу вищевикладених вимог законодавства вбачається, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення.

Між тим, слід врахувати, що Пенсійний фонд не заперечує факт невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати нарахованих пенсіонеру коштів, розміром 11566,00 грн, а лише обмежився поясненнями, що головним розпорядником коштів на виплату вказаної грошової допомоги та відповідальним виконавцем такої програми є Мінсоцполітики на рахунок якого Пенсійним фондом повертаються невиплачені суми грошової допомоги, а повноваження на вчинення дій, не передбачених вимогами Постанови № 540 органам Пенсійного фонду не надано.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у разі наявності підстав, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, Пенсійний орган мав право звернутись до суду із заявою про встановлення або зміни способу або порядку виконання відповідного рішення суду.

У даному випадку, наявна самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення, що набрало законної сили, що не є поважною підставою для його невиконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що саме Пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести належними доказами факт відсутності у нього коштів для виплати заборгованості перед пенсіонером у розмірі 11566,00 грн.

У свою чергу Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі № 560/594/20 наголосив, що накладення штрафу за невиконання рішення суду жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, однак, без наявності об`єктивних підстав не може нівелювати Закон № 1404-VIIІ.

Так, у названій справі Верховний Суд наголосив на важливості встановлення під час розгляду справи обставин щодо того, чи відсутнє у територіального органу Пенсійного фонду України відповідне фінансове забезпечення та чи відсутні кошти, виділені бюджетом та спрямовані на виконання рішення суду саме за відповідними напрямками виплат (стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді), а також чи вживав він заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення для того, щоб дійти висновку про незаконність накладення штрафу на позивача.

Суд не погоджується з позицією позивача щодо відсутності станом на момент винесення оскарженої постанови факту невиконання рішення суду без поважних підстав, оскільки відсутні підстави стверджувати про таке. Фактично залишилась невиконаною лише частина цього рішення щодо здійснення виплати нарахованої суми.

Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20.

Як встановлено судом зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для її прийняття є невиплата стягувачу у виконавчому провадженні суми заборгованості, та те, що вказана сума заборгованості не включена до реєстру судових рішень фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) обов`язок ведення та заповнення якої (повнота та коректність) покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України.

З матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 вбачається наявність у ньому:

- заяви про примусове виконання рішення від 22.02.2024;

- виконавчого листа від 07.02.2024;

- постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2024 та супровідного листа;

- постанови про стягнення виконавчого збору від 15.03.2024 та супровідного листа;

- постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.03.2024 та супровідного листа;

- листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 0600-0504-8/47436 від 17.04.2024, яким повідомлено про вжиті заходи щодо виконання судового рішення;

- заяви стягувача від 07.10.2024;

- постанови про накладення штрафу від 04.11.2024 та супровідного листа;

- картки реквізитів карткового рахунку ОСОБА_1 .

Отже, на момент винесення спірної постанови про накладення штрафу до органу виконавчої служби не були надані докази того, що вказана заборгованість включена до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) обов`язок ведення та заповнення якої (повнота та коректність) покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України.

Таким чином, доводи представника позивача про те, що Головним управлінням вчинено всі необхідні дії для виконання рішення суду у справі № 240/22215/22, до прийняття оскаржуваної постанови, зокрема включення такого рішення до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, звернення до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти для виконання рішень суду не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Суд наголошує, що позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо включення судового рішення до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, звернення до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти для виконання рішень суду, обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Отже, наведені обставини не можуть свідчити про фактичне і повне виконання позивачем рішення суду, оскільки позивачем не вжито всіх необхідних заходів для виконання судового рішення в частині виплати грошових коштів.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач не надав суду доказів того факту, що вказана заборгованість була включена до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) саме до винесення постанови про накладення штрафу.

За таких обставин суд вважає, що при винесенні оскарженої постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.11.2024 ВП № НОМЕР_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 02 січня 2025 р.

02.01.25