Справа № 302/369/24
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/369/24
Провадження № 2-а/302/18/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2024 року с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу №302/369/24 (провадження № 2-а/302/18/24) за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (ЄДРПОУ - 40108578, м.Київ вул.Богомольця, буд.10) в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (ЄДРПОУ- 40108913, адреса місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, буд.13 Закарпатської області), структурних підрозділів Хустського районного управління поліції Закарпатської області (90401, м.Хуст, вул.900-річчя Хуста, 29, Закарпатської області), Відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції Закарпатської області (с-ще Міжгір`я вул.Возз`єднання буд.1 Хустського району Закарпатської області), сержанта поліції ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич Вадима Івановича (с-ше Міжгір`я, вул.Возз`єднання, 1 Хустського району Закарпатської області), про скасування постанови серії ЕНП № 1723949 від 23.03.2024,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Національної поліції України в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі структурного підрозділу Хустського районного управління поліції Закарпатської області, Відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції Закарпатської області, сержанта поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич Вадима Івановича, про скасування постанови серії ЕНП № 1723949 від 23.03.2024 року у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 23.03.2024 року старшим сержантом поліції Криванич В.І. відносно нього, ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723949 від 23.03.2024 року та відповідно до якої він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

В пункті 5 постанови зазначено, що 23.03.2024 року о 10-05 год., водій ОСОБА_1 , рухаючись в селищі Міжгір`я, по вулиці Шевченка, керував транспортним засобом марки «Mersedes-Benz GL 350» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був затемнений, а саме переднє лобове скло, чим порушив Р31010000 та скоїв правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП. Та ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий стягненню у виді штрафу в сумі 340 грн.

Позивач заперечує обставини, зазначені у даній постанові, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, посилаючись на те, що він не вчиняв інкриміноване йому адміністративне правопорушення, заперечував свою вину, просив інспектора надати докази вчинення правопорушення, однак інспектором докази надані не були, після чого безпідставно поліцейським складено постанову.

Також позивач зазначає, що в п.4 та п.6 оскаржуваної постанови записано порушення Р31010000, однак найменування такого нормативного акту відсутнє, а відтак неможливо піддати стягненню та притягнути до відповідальності за неіснуюче порушення певної недіючої норми. Крім того, в п.5 постанови не вказано місце вчинення правопорушення, записано лише вулицю, однак не зазначено будинку, сталого орієнтиру.

У позові ОСОБА_1 вказує, що інспектором поліції не надано доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, постанова не містить посилань на такі докази, в ній не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення, пояснення очевидців відсутні.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, та вважає, що оскаржувана постанова має бути скасована, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723949 від 23.03.2024 року та закрити справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу відповідного адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 29.03.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі № 302/369/24 за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від відповідача ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною постановою відносно ОСОБА_1 (а.с.17-18).

05.04.2024 до суду надійшли пояснення письмові позивача ОСОБА_1 , які просить долучити до матеріалів справи №302/369/24 та врахувати їх при розгляді справи та в яких позивач зазначає, що на автомобіль марки «Mersedes-Benz GL 350» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , видано 27.09.2023 року ТСЦ 2141 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_3 . Та у випадку невідповідності світлопропускній спроможності скла, ТСЦ МВС не провів би реєстрацію даного автомобіля, що передбачає перевірку його технічного стану, а саме: системи гальмового та рульового керування, зовнішніх світлових приладів, світлпропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. А отже, у вказаному автомобілі скло має належну склопропускну спроможність, що додатково підтверджує безпідставність дій поліції, незаконність постанови та невірну кваліфікацію обставин справи, де притягають не за фактом затемнення скла, а за не відповідність світлопропускній спроможності, що визначена ДСТУ 3649:2010 від 01.07.2011 (п.6.8.7.) та просить скасувати оскаржувану постанову, позов задовольнити у повному обсязі (а.с.33-37).

08.04.2024 року відповідачем ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області на виконання ухвали суду від 29.03.2024 року надано DVD-R диск з відеофіксацією подій від 23.03.2024 року за участю водія ОСОБА_1 (а.с.39).

09.04.2024 року відповідачем Головним управління Національної поліції в Закарпатській області в особі представника Чубелка О.Ю. подано до суду відзив на позовну заяву, до якого додано у форматі mp4 відеозапис подій від 23.02.2024 за участю позивача. У відзиві, з посиланням, крім іншого, на положення п.31.1 ПДР зазначають, що одним із стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а також правил технічної експлуатації, яким встановлено вимоги до технічного стану транспортного засобу є ДСТУ 3649:2010, а саме п.6.8.6., в якому зазначено, що не дозволено розмішувати предмети (за винятком талона про технічний огляд у правій нижній частині вітрового скла та інших документів згідно з законодавством) або наносити покриви, які обмежують огляд з місця водія, відвертають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть спричинити небезпеку травмування учасників дорожнього руху.

Відповідач вказує, що відповідно до вимог п.2.3а ПДР, перед виїздом водій зобов?язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

Стороннє покриття вітрового скла, а саме: тонування, що зменшує оглядовість з місця водія, своїми діями позивач порушив п.31.3 а) ПДР.

Згідно п.31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху, охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації.

Одним із таких стандартів, яким встановлено вимоги до технічного стану транспортного засобу є ДСТУ 3649:2010, а саме п. 6.8.6. Згідно п.7.8.1. ДСТУ 3649:2010 на відповідність вимогам, що зазначені у пункті 6.8.6 перевіряють візуально.

Пунктом 1.3.1 Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 р. №710, передбачено, що національним стандартом, зокрема є ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що транспортні засоби повинні відповідати національним стандартам в галузі дорожнього руху, відповідно до яких забороняється експлуатація транспортного засобу за наявності нанесеного покриття, що зменшує прозорість вітрового скла.

Відповідно автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , мав технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється. Крім того, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджується тонування вітрового скла та щодо вказаних обставин позивач не заперечував.

Вказує, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395.

Відповідач вважає, що поліцейським Криванич В.І. було дотримано процедури підготовки та розгляду справи по факту вчинення правопорушення та з`ясовано всі необхідні обставини для початку розгляду справи, та під час розгляду якої позивача було ознайомлено з його правами, також ознайомлено з постановою та ст.307,308 КУпАП, що підтверджується наявними доказами у виді відеозаписів з нагрудної камери інспектора Управління, що відповідно спростовує доводи позивача, викладені ним у позові.

Посилання позивача на порушення поліцейським Криванич В.І. законодавства в даному випадку вважають безпідставними, необгрунтованими. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року та посилання відповідача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставним, необґрунтованим, а позовні вимоги задоволенню не підлягають та просять в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.40-45).

10.04.2024 року відповідачем Національною поліцією України в особі представника Замостного О., подано до суду відзив на позовну заяву у справі №302/369/24, та заяву про заміну неналежного відповідача Національну поліцію України, належним відповідачем, яким є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області. Та відзиві від 02.04.2024 року та у заяві зазначають, що Національна поліція України є центральним органом управління поліції, утворено відповідно до постанови КМУ № 641 від 02.09.2015 року та не є органом, діями якого завдано шкоду, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушувала, у спірних правовідносинах участі не приймала. Оскаржувану постанову складено працівником ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І., який перебуває у трудових відносинах з територіальним органом поліції, а саме з Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, яке створено як юридичну особу публічного права. При цьому, відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якому проходить службу вказаний поліцейський, є територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Та вказують, що Національна поліції України не може відповідати за позовом про скасування постанови внаслідок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, які Національна поліції України не оформлювали. Та вважають, що належним відповідачем у справі є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.Доказів, які б свідчили про порушення прав позивача ОСОБА_1 саме НПУ, позивачем не надано. До заявлених позивачем предмету та підстав позову НПУ немає жодного відношення, спірна постанова НПУ не виносилась, а отже, спірних рішень, дій, бездіяльності Національною поліцією України, не приймалося та відповідно, прав та інтересів позивача, центральним органом поліції не порушено. Просять у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.49-53).

16.04.2024 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що позивачем зазначено найменування сторін: «відповідач» словосполученням «в особі» Національна поліція Україна, ГУНП в Закарпатській області, Хустське районне управління поліції Закарпатської області, Відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції Закарпатської області, сержанта поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич Вадима Івановича, яким винесено рішення, що оскаржує позивач, та у змісті прохальної частини позову зазначено: скасувати постанову серії ЕНП № 1723949 від 23.03.2024 року сержанта поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич Вадима Івановича, на предмет притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, відповідач один єдиний орган державної влади. Служба в поліції є єдиним цілісним утворенням і при виконанні обов`язків, повноважень, діє від імені всього органу влади. Просить відзив Національної поліції України відхилити, а позов задовольнити у повному обсязі (а.с.62-64).

Від відповідача поліцейського ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. відзив, заперечення проти заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, доказів на обґрунтування заперечень проти позову, до теперішнього часу на адресу суду не надійшло.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч.8 ст.262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/369/24, а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги, а також докази, надані стороною відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, та враховуючи всі обставини по даній справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з п.п.3,8,11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В п.1 ч.1 ст.35 вказаного Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В ч.2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 40 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, визначені п.п.1,2 цієї частини. Зокрема, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

У відповідності до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як, зокрема, про порушення забезпечення безпеки дорожнього руху (ст.121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до приписів ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. винесено 23.03.2024 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723949, відповідно якою ОСОБА_1 , позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. та копія даної постанови міститься в матеріалах справи (а.с.2-3).

Згідно змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 1723949 від 23.03.2024, винесеної сержантом поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. вбачається, що 23.03.2024 року о 10-05 год., в селищі Міжгір`я, по вулиці Шевченка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MERSEDES-BENZ GL 350» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якого було затемнення переднє лобове скло, чим порушив Р 31010000 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. та копія цієї постанови є в матеріалах справи (а.с.2-3,68-69).

Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.

Відповідно до приписів статті 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п.31.4.7 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю. При цьому, на верхній частині вітрового скла автомобілів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88.

У примітці також прописана допустимість застосування тонування скла, що відповідає вимогам ГОСТ 5727-88, крім дзеркального тонування. Для автобусів допускається використання занавісок на бокових вікнах.

В більш вузькому сенсі вимоги відносно тонування автомобільного скла приписані в ГОСТ 5727-88. Зокрема, в розділі 2.2.7.8 визначено, що ступінь світло пропускання повинна бути не нижче 75% для вітрового скла та не нижче 70% для інших.

При цьому відповідно до п. 4.7 ГОСТ 5727-88 встановлюється, що світло пропускна здатність скла транспортного засобу визначається та перевіряється відповідно до ГОСТ 27902-88, в якому зазначається, що перевірка світло пропускної здатності скла транспортного засобу здійснюється спеціальним технічним засобом, що підлягає щорічній повірці (сертифікації) та експлуатується у відповідності до визначених правил його використання.

За таких умов саме використання спеціального технічного засобу є належним доказом невідповідності тонованого скла вимогам державних стандартів і доказом порушення ПДР України, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП.

Позивач зазначає, що працівник поліції не здійснив перевірку переднього лобового скла автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу, а встановив невідповідність шляхом проведення огляду автомобіля. Матеріали справи не містять відповідного доказу, відповідач у встановлений строк не спростував доводи позивача, тому факт невідповідності тонування скла вимогам державних стандартів, відповідачем не доведений.

Відповідно до ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги до безпеки технічного стану та методи контролю", не допускається розміщувати предмети (за винятком талона технічного огляду в правій нижній частині вітрового скла та інших документів відповідно до законодавства) або наносити покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, відволікають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть стати причиною травмування учасників дорожнього руху. Як виняток, у верхній частині вітрового скла дозволяється використовувати смуги з прозорої кольорової плівки, ширина якої не перевищує мінімальної відстані між верхньою межею вітрового скла і зоною очищення склоочисників. За наявності зовнішніх дзеркал на легкових автомобілях дозволяється встановлювати на задньому склі жалюзі,шторки.

Світлопропускання вітрового скла має бути не менше 75%, а всіх інших стекол - не менше 70%. Світлопропускання стекол, які не належать до зони передньої оглядовості водія з його місця, може бути меншим 70% за умови встановлення зовнішніх дзеркал з обох боків транспортного засобу.

Відповідно, інспектором поліції на місці складання постанови не було перевірено світлопропускання скла автомобіля марки «Mersedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Відповідачем не здійснено вимірювання затемняючого коефіцієнта і пропускної світлової здатності переднього лобового скла автомобіля, яким керував позивач.

Крім того, у даній адміністративній справі відповідач належних доказів (матеріалів фото- та відеофіксації на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показники заміру пристрою вимірювання рівня затемнення), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаного правопорушення, не надав.

В ході розгляду справи судом переглянуті відеозаписи, які додані відповідачами у справі: ГУНП в Закарпатській області та ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області до матеріалів відзиву, як у форматі mp4 відеозапис подій від 23.02.2024 року, так і на цифровому носії DVD-R диску (а.с.39), зміст яких мають два файли відеозапису за тотожнім змістом. Та з вказаних носіїв інформації вбачається, що поліцейським ВП №2 Хустського РУП Криванич В.І. зупинено транспортний засіб MERSEDES-BENZ GL 350» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вулиці Шевченка в селищі Міжгір`я, та вказаним поліцейським було відразу повідомлено водія про те, що переднє лобове скло його автомобіля затемнене та на нього нанесено захисну плівку, яка заборонена та повідомлено водія ОСОБА_1 , що відносно нього буде складена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. На запитання водія ОСОБА_1 «яким чином здійснено вимір світлопропускання скла», поліцейським було повідомлено, що їх дії та винесену постанову можна буде оскаржувати у суді та держава не забезпечила їх відповідними приладами для вимірювання.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним інкримінованого правопорушення, не визнає вину щодо порушення ним Правил дорожнього руху, зазначених у постанові поліцейського Криванич В.І. та оскаржувану постанову вважає такою, що підлягає скасуванню за безпідставністю та недоведеністю.

При цьому, слід зазначити, що поліцейським Криванич В.І. неналежно зафіксовано порушення водієм вищевказаного транспортного засобу Правил дорожнього руху України (зокрема п.п.31.4.7), якщо такі мали місце.

Суд звертає увагу на те, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не зазначено жодного пункту, а також підпункту ПДР, які на думку поліцейського, були порушені водієм транспортного засобу «Mersedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач.

Частина 1 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Однак, при аналізі вказаної норми судом встановлено, що така містить ряд кваліфікуючих підпунктів, що деталізують різного виду правопорушення, однак в оскаржуваній постанові їх не зазначено, хоча диспозиція ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує правопорушення, але для вірної кваліфікації ознак цього правопорушення відсилає до інших нормативних актів. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Отже, з врахуванням вимог Правил дорожнього руху України п.п.31.4.7, вимог ДСТУ 3649:2010, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено порушення вимог ПДР України, і в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а відповідачами належними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у даному адміністративному правопорушенні, шляхом подання доказів, на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, при цьому наявність такої події доводиться шляхом надання належних доказів.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України відповідач, співвідповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №536/1703/17.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами слід було довести протиправність правопорушення, зокрема об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.62 Конституції України особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З вказаної норми вбачається, що законодавець встановлює обов`язок доведення вини суб`єктом владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч.4 ст.70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Крім цього, у відповідності до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Виходячи зі змісту висновків Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, що викладені у п.п. 36, 37 постанови від 23.10.2019 року по справі № 357/10134/17, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення.

Таким чином, оскаржувана постанова не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення, а лише вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів правомірності рішення поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, відповідачем не надано.

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

У рішенні «Малофєєва проти росії» від 30.05.2013 року ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а постанова про накладення адміністративного стягнення відносно нього скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, як вбачається з доданої до позовної заяви квитанції від 26.03.2024 року, позивачем ОСОБА_1 сплачено при подачі адміністративного позову до суду судовий збір в розмірі 1211,00 грн., та сума якої є більшою за ставкою судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви даної категорії справ та складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605,60 грн.). При цьому суд роз`яснює, що питання повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, враховуючи понесені позивачем ОСОБА_1 та документально підтверджені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області на користь позивача ОСОБА_1 понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн., відповідно до встановленого Законом розміру судового збору за подачу таких позовів.

Керуючись ст.ст. 2,5,9,72,77,139,241-246,286 КАС України, ст.ст. 9,121,245,251,252,255,256,280,288

Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Хустського районного управління поліції Закарпатської області (90401, м.Хуст, вул.900-річчя Хуста, 29 Закарпатської області), Відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції Закарпатської області, сержанта поліції ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич Вадима Івановича, про скасування постанови серії ЕНП № 1723949 від 23.03.2024 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНП № 1723949 від 23.03.2024 року, винесену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області (юридична адреса: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, 13, код ЄДРПОУ - 40108913) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) - судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Повний текст рішення складено - 06 січня 2025 року.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО