Справа № 520/35463/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття провадження в адміністративній справі

31 грудня 2024 р. справа № 520/35463/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі за текстом - відповідач №1), (далі за текстом - відповідач №2, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації)
про1) визнання протиправним та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №111 від 17.09.2024 року про результати службового розслідування, що було призначено наказом № 215 від 06.09.2024 року; 2) визнання протиправним та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 07.10.2024 року про результати службового розслідування, що було призначено наказом № 268 від 29.09.2024 року; 3) зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 всі передбачені законодавством види грошового забезпечення, премій та додаткової винагороди, яких він був позбавлений на підставі оскаржуваних наказів командира військової частини НОМЕР_1 №111 від 17.09.2024 року та №145 від 07.10.2024 року за період з червня 2024року по вересень 2024 року,

встановив:

Зі змісту та доводів позову вбачається, що заявник проходить публічну службу в Збройних Силах України і спір склався саме з приводу вчинених суб"єктом владних повноважень управлінських волевиявлень за наслідками проведених службових розслідувань та з приводу позбавлення заявника за період з червня 2024р. по вересень 2024р. (за власним особистим твердженням заявника) під проходження заявником військової служби у зв`язку із всіх передбачених законодавством видів грошового забезпечення, премій та додаткової винагороди.

Аргументуючи заявлені вимоги, заявник зазначає, що є військовослужбовцем за мобілізацією на підставі Указу Президента України №65/2022 року «Про загальну мобілізацію», на підставі власного волевиявлення у військовому званні солдат.

З 10.10.2022р. був направлений для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходив військову службу на посаді механіка, в подальшому переведений стрільцем з 20.03.2023 року, а з 01.06.2023 року і по сьогоднішній день проходить військову службу на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

За викладеними у позові твердженнями, під час проходження військової служби відбулось різке погіршення стану здоров`я заявника, а тому в травні 2023 року заявник пройшов медичний огляд у військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ м.Київ (далі за текстом - НВМКЦ «ГВКГ»), яка визнала заявника обмежено приданим до військової служби.

За твердженням заявника - 10.09.2024 року, перебуваючи у відрядженні у АДРЕСА_1 , заявник отримав виплату грошового забезпечення за серпень 2024 році в розмірі меншому, ніж за попередній місяць.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю коштів, зазначає, що не міг прибути в АДРЕСА_2 , та перебуваючи у стресі від цих обставин, у заявника стався гіпертонічний криз та приступ гострого панкреатиту, внаслідок чого наступного дня звернувся за медичною допомогою. Після надання медичної допомоги заявник вибув з населеного пункту Макарівка Вишгородського району Київської області 28.09.2024 року, однак по дорозі до місця проходження військової служби, зокрема у АДРЕСА_1 , знову стався приступ гострого панкреатиту, почалися нестерпні болі та піднявся тиск, у зв`язку з чим був змушений звернутись за медичною допомогою до швидкої допомоги. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6905 1-ї міської клінічної лікарні м.Полтава, заявник знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.09.2024 року по 30.09.2024 року.

В подальшому, після прибуття до Військової частини НОМЕР_1 31.10.2024 року, позивач знову був направлений на лікування.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 19497 з 07.10.2024 року по 22.10.2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги», з 22.10.2024 року переведений для подальшого лікування у ДГІ «Клінічний санаторій» «Курорт Березівські мінеральні води», з 12.11.2024 року по 22.11.2024 року знаходився на лікуванні КНП «Міська клінічна лікарня №30 ХМР».

Після закінчення лікування та прибуття до місця проходження служби 27.11.2024 року заявнику були вручені виписки з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 № 111 від 17.09.2024 року та № 145 від 07.10.2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 111 від 17.09.2024 року про результати службового розслідування, що було призначено наказом № 215 від 06.09.2024 року, встановлений факт відсутності заявника на військовій службі з 19.06.2024 року по 28.08.2024 року без поважних причин. Зазначеним наказом заявника притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст.ст. 6. 11, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, зокрема, накладено дисциплінарне стягнення - СУВОРА ДОГАНА; начальнику фінансово-економічної служби наказано не виплачувати грошове забезпечення з 19.06.2024 року по 28.08.2024 року, премію за червень, липень та серпень 2024 року та додаткову винагороду; т.в.о заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу матеріали службового розслідування наказано направити до Територіального управління ДБР для прийняття рішення щодо притягнення заявника до кримінальної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 145 від 07.10.2024 року про результати службового розслідування, що було призначено наказом № 268 від 29.09.2024 року, встановлений факт відсутності заявника на військовій службі з 26.09.2024 року по 30.09.2024 року без поважних причин. Зазначеним наказом притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення ст.ст. 6. 11, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, зокрема накладено дисциплінарне стягнення - СУВОРА ДОГАНА; начальнику фінансово-економічної служби наказано не виплачувати грошове забезпечення з 26.09.2024 року по 30.09.2024 року, премію за вересень 2024 року та додаткову винагороду; т.в.о заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу наказано матеріали службового розслідування направити до Територіального управління ДБР для прийняття рішення щодо притягнення заявника до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Отже, у даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Суд врахував, що позивач просить скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №111 від 17.09.2024 року про результати службового розслідування та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 145 від 07.10.2024 року про результати службового розслідування, що стосується проходження військової (тобто публічної) служби.

Позивач не заперечував того, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, позивач у заяві про поновлення строку звернення вказував у якості поважних причин пропуску строку - проходження лікування.

Вирішуючи питання наявності підстав для прийняття позову до розгляду, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Позов до суду було подано 25.12.2024р. через систему "Електронний суд" та зареєстровано судом 26.12.2024р.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуального права чи обов`язку.

Строк звернення до суду у спірних правовідносинах встановлений ч.5 ст.122 КАС України, складає 1 місяць і обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушене право або повинна була дізнатися про порушене право.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

У долученій до позову заяві від 25.12.2024р. про поновлення строку звернення до суду позивачем вказано, що враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 тривалий час знаходився на лікуванні, перебуває на військовій службі в зоні активних бойових дій, де позбавлений можливості скласти позовну заву до суду, несвоєчасного ознайомлення військової частиною НОМЕР_1 з наказами, то причина пропуску звернення до суду відбулась з поважним причин.

Суд зазначає, що докази існування обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обовязків.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Суд наголошує, що під час вирішення питання про поважність причин пропуску особою строку звернення до суду необхідно одночасно забезпечити як відсутність надмірного формалізму, так і відсутність надмірної гнучкості.

Зі змісту позовної зави вбачається, що позивач оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_1 №111 від 17.09.2024 року про результати службового розслідування та №145 від 07.10.2024 року про результати службового розслідування. Разом з тим, позов поданий до Харківського окружного адміністративного суду лише 25.12.2024. Тобто з пропуском, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, місячного строку звернення.

Між тим, у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду викладено власне твердження заявника, зокрема, про прийняття особистої активної участі саме у бойових діях на захист України, наголошено на поважності причин пропуску строку у зв`язку із проходженням лікування та ознайомлення із оскаржуваними наказами лише 27.11.2024р.

З огляду на положення ст.17 та 65 Конституції України суд засвідчує повагу до військовослужбовців, котрі ціною власного життя та здоров"я у спосіб особистої участі саме у веденні бойових дій проти ворога здійснюють захист суверенітету України, захист незалежності України, захист територіальної цілісності України.

Використання заявником саме цього доводу сприймається судом у якості виключного випадку справедливого і розумно прийнятного відступлення від обов"язку суду вирішити питання достатності підстав для визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду саме на стадії відкриття провадження в адміністративній справі і вирішити дане питання під час розгляду справи по суті з урахуванням правових висновків постанови Верховного Суду від 29.11.2024р. по справі №120/359/24.

Згідно з ч.4 ст.12 та ч.4 ст.257 КАС України на ініційований спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи не виявлено.

Предмет доказування у спорі про визнання протиправним бездіяльності суб"єкта владних повноважень визначений ч.2 ст.2 КАС України.

Указане зумовлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

З урахуванням усіх юридично значимих факторів спір підлягає вирішенню у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) осіб.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 80, 118-123, 160, 161, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 КАС України, суддя

ухвалив:

1.Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів або учасникам справи, або представникам учасників справи буде здійснюватись або відповідно до ч.5 ст.18 КАС України з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №480/8341/22, або за указаними у відповідних процесуальних документах адресами учасників справи (у разі відсутності обов"язку здійснювати реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі). Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2. Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

3. Зобов`язати відповідачів подати до суду: 1) докази реєстрації власної офіційної електронної адреси в ЄСІТС; 2) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 3) усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, а також повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору і спростування доводів заявника, зокрема, але не виключно: документи про проходження заявником військової служби; докази про умови проходження заявником військової служби у межах спірних правовідносин, докази про фізичну здатність заявника у межах спірних правовідносин перебувати поза межами дислокації військової частини, докази направлення заявника на лікування або вибуття заявника на лікування за власною ініціативою; докази існування визначених розпорядчими документами правил комунікації між заявником та безпосередніми чи прямими командирами заявника у межах спірних правовідносин під час знаходження заявника поза межами дислокації військової частини; докази про кількість військовслужбовців, котрі вибували у службові відрядження разом із заявником; докази вибуття заявника у службові відрядження у межах спірних правовідносин із використанням будь-яких службових транспортних засобів або без використання службових транспортних засобів; докази про подання відносно заявника письмових рапортів по команді військовослужбовцем, призначеним у якості начальника (або визначеним у якості начальника відповідним актом законодавства) під час службових відряджень заявника у межах спірних правовідносин; копії матеріалів проведених відносно заявника у межах спірних правовідносин службових розслідувань; докази нарахування/ненарахування заявнику за період 01.06.2024р.-30.09.2024р. грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди; докази ознайомлення заявника із оскаржуваними наказами командира військової частини НОМЕР_1 №111 від 17.09.2024 року та №145 від 07.10.2024 року; докази відповідності реально вчинених управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень з приводу застосування до заявника заходів дисциплінарного покарання та з приводу грошового забезпечення заявника у якості військовослужбовця вимогам ч.2 ст.2 КАС України; докази подальшої юридичної долі письмових повідомлень суб"єкта владних повноважень про відсутність заявника за місцем дислокації військової частини без поважних причин, тощо; 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов, 4) заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень); 4) визначитись стосовно загального позовного провадження/усного слухання справи - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

4. Запропонувати подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

5. Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

6. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко