Справа № 300/2301/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2025 р. справа № 300/2301/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого дії представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 22.06.2022 по 08.02.2024 включно; зобов`язати вчинити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2022 - 2024 роки), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн., на 2023 рік - 2684,00 грн., на 2024 рік - 3028,00 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти з 22.06.2022 по 08.02.2024 включно; зобов`язати нарахувати та сплатити недоплачені протягом 2022 - 2024 років суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн., на 2023 рік - 2684,00 грн., на 2024 рік - 3028 грн. з врахуванням вже сплаченого грошового забезпечення; визнати протиправною бездіяльність щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 08.02.2024 включно; зобов`язати нарахувати та виплатити суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 08.02.2024 включно; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 19 місяців військової служби з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028 грн.; зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 19 місяців військової служби з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн.; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошової компенсації за 15 днів невикористаної основної щорічної відпустки у 2022 році та за 20 днів у 2023 році (всього 35 днів за два роки), з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028 грн.; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 15 днів невикористаної основної щорічної відпустки у 2022 році та за 20 днів у 2023 році (всього 35 днів за два роки), з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн.; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 - 2024 роки, як учаснику бойових дій, тривалістю 28 календарних днів з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн.; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 - 2024 роки, як учаснику бойових дій, тривалістю 28 календарних днів з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 22.06.2022 по 08.02.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Стверджує, що оскільки з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідно кожного календарного року, а не на 01 січня 2018 року, то грошове забезпечення йому повинно було нараховуватись з 22.06.2022 по 31.12.2022 з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 рік, з 01.01.2023 по 31.12.2023 з врахуванням прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 рік, з 01.01.2024 по 08.02.2024 з врахуванням прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024 рік. Вважає, що положення Постанови № 481 є незастосовними при розгляді цієї справи, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності Постановою № 481 (з 22.06.2022 - дата зарахування позивача до списків Військової частини НОМЕР_1 ). Також зазначає, що право на індексацію грошового забезпечення позивач набув під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 згідно з вимогами абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011. Невиплата індексації є обмеженням права особи на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що Міністерством оборони України премії та надбавка за особливості проходження служби можуть встановлюватись як в більшому розмірі так і в меншому розмірі, тобто щорічно розмір премії та надбавки може відрізнятись. В межах асигнувань, що виділялись на утримання Збройних Сил України в 2020-2024 роках, Міністерством оборони України були встановлені оклади за військовим званням та посадові оклади за відповідними посадами, які визначені з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.08.2018 в розмірі 1762 гривні і станом на сьогодні не змінились. Стверджує, що за відповідними посадами військовослужбовці, які проходять військову службу станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 в Збройних Силах України щомісячні додаткові види грошового забезпечення, в тому числі премії та надбавки за особливості проходження служби, обчислюються з посадового окладу та окладу за військове звання, які визначені в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018. Згідно з вимогами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в 2023 році призупинено виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям до окремого доручення. Таким чином у Військової частини НОМЕР_2 були відсутні підстави для здійснення індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2023 року по 08 лютого 2024 року. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.61).

У відзиві на позов Військова частина НОМЕР_2 стосовно задоволення позовних вимог також заперечує. Зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 на теперішній час знаходиться на забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 (в тому числі і грошовому), однак до 01 серпня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 перебувала на усіх видах забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначає, що посадовий оклад позивача у розмірі 2730 гривень було встановлено Військовою частиною НОМЕР_1 . Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 здійснюється розпорядниками коштів виключно на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що позовні вимоги стосовно Військової частини НОМЕР_2 до 31 липня 2023 року є безпідставними. Військова частина НОМЕР_2 не наділена повноваженнями на власний розсуд здійснювати виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 всупереч наказам командира Військової частини НОМЕР_1 . Командир Військової частини НОМЕР_1 та її посадові особи самостійно несуть відповідальність за достовірність вказаних даних у наказах на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_2 як розпорядник коштів здійснює виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у тих розмірах, що визначені в наказах командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно за достовірність та правильність даних відповідальність несуть командир Військової частини НОМЕР_1 та, відповідно, посадові особи цієї частини. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.78).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 №24 ОСОБА_1 з 22.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . За змістом наказу Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2024 №39, ОСОБА_1 , який наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.02.2024 №11-РС звільнений з військової служби, слід вважати таким, що 08.02.2024 справи та посаду здав і вибув до постановки на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.72, 12).

В наказі Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2024 №39 зазначено, що ОСОБА_1 слід виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за 15 днів невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік та за 20 днів 2023 року, грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023-2024 роки (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі також - Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Грошове забезпечення військовослужбовців регламентовано статтею 9 Закону №2011-ХІІ.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (надалі також - Порядок №260, в редакції, станом на час спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі також - Постанова №704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі також - Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 в справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (надалі також - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону України № 2017-III).

Суд зауважує, що Кабінет Міністрів України визначив як розрахункову величину обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу саме прожитковий мінімум для працездатних осіб. При внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 пунктом 6 Постанови №103 було змінено тільки дату визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що пунктом 6 Постанови № 103 були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 і ці зміни визнанні судом протиправними і скасовані, Закони України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік" не містять застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, з 01 січня 2020 року підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови №704 із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 за №1928-IX розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481,00 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684,00 грн.

Отже, редакція Законів України про Державний бюджет на 2022 та 2023 рік свідчить про зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону збільшення.

Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік згідно Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах Суду від 08.11.2023 в справі №420/26141/21, від 06.11.2023 в справі №300/1947/22, від 09.05.2023 в справі №380/5158/22, від 08.05.2023 в справі №520/12159/21, від 11.04.2023 в справі №240/21362/21, від 11.04.2023 в справі №520/14820/21, від 06.04.2023 в справі №380/10075/21, від 15.11.2023 в справі №120/965/22-а.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704", яка набрала чинності 20.05.2023, було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до картки особового рахунку за червень 2022 року по грудень 2022 року посадовий оклад позивача в липні 2022 року становив 819,00 грн., а з серпня 2022 року по грудень 2022 року - 2730,00 грн.. відомості про розмір посадового окладу в червні 2022 року відсутні. Оклад позивача за військовим званням за липень 2022 року склав 159,00 грн., за серпень-грудень 2022 року - 530,00 грн., відомості про розмір окладу за військовим званням за червень 2022 року відсутні (а.с.91).

Розмір грошової допомоги на оздоровлення позивача у 2022 році становив 13268,70 грн., (при посадовому окладі 2730,00 грн.) розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань - 530,00 грн. (а.с.91, 93).

Відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік посадовий оклад з січня по червень 2023 року становив 2730,00 грн., у липні 2023 року - 2787,00 грн., з серпня по грудень 2023 року - 2820,00 грн. (а.с.94). Розмір окладу позивача за військовим званням у 2023 році склав 530,00 грн.

Розмір грошової допомоги на оздоровлення позивача у 2023 році становив 20557,80 грн. (а.с.93-94).

Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 №24 ОСОБА_3 з 22.06.2022 встановлено посадовий оклад в розмірі 2730 грн. на місяць згідно 4 тарифного розряду (а.с.72).

В наказі про звільнення від 08.02.2024 №39 щодо ОСОБА_1 зазначено «5 тарифний розряд».

Згідно Постанови №704 тарифний коефіцієнт при 4 тарифному розряді становить 1,55, при 5 тарифному розряді - 1,6.

Як встановлено судом, розмір посадового окладу позивача в 2022 році становив 2730 грн. (1762,00 грн. (розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018) х 1,55), а в 2023 році - 2820 грн.(1762,00 грн х 1,6).

Враховуючи наведені вище правові норми, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно застосувала з 22.06.2022 по 19.05.2023 при визначенні посадового окладу та окладу за спеціальне звання позивача розрахункову величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Зміна (підвищення) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року (2481,00 гривень), на 1 січня 2023 року (2684,00 гривень) в порівнянні із таким значенням, встановленого на 1 січня 2018 року (1762,00 гривні), є об`єктивними обставинами, що призводять до зміни розміру грошового забезпечення та всіх надбавок, доплат і допомог, при визначенні розміру яких враховуються посадовий оклад та оклад за спеціальне звання, а також допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Отже, є протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 22.06.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022, на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Що стосується періоду з 20.05.2023 по 08.02.2024, за який позивач просить суд зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення, то суд звертає увагу на таке.

17.05.2023 на вебсторінці "Урядовий портал" (Єдиний вебпортал органів виконавчої влади України) розміщено повідомлення про прийняття Кабінетом Міністрів України постанови "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" від 12.05.2023 за № 481 (надалі також - Постанова № 481).

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України вирішено:

1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662).

2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Згідно інформації з офіційного вебпорталу Верховної Ради України Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023.

Жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема й в період з 29.01.2020 - дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за № 103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.

Так, згідно частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" № 794-VІІ від 27.02.2014 постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Таким чином, з 20.05.2023 (дати набрання чинності Постановою № 481) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

За вказаних обставин, Військова частина НОМЕР_1 правомірно нарахувала та виплатила позивачу грошове забезпечення за період з 20.05.2023 по 08.02.2024, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру 1762,00 грн.

Отже, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 08.02.2024 включно та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення з 20.05.2023 по 08.02.2024), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2023 рік - 2684,00 грн., на 2024 рік - 3028,00 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти з 20.05.2023 по 08.02.2024 включно, зобов`язання нарахувати та сплатити недоплачені з 20.05.2023 по 08.02.2024 суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2023 рік - 2684,00 грн., на 2024 рік - 3028 грн. з врахуванням вже сплаченого грошового забезпечення.

Як зазначено судом вище, згідно частини 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ, пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

За змістом пунктів 1 та 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 6 розділу XXIII цього Порядку).

Відповідно до пункту 1 розділу XXIV вказаного Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункти 7, 8 розділу XXIV Порядку №260).

Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням на день підписання відповідного наказу.

Таким чином, з мотивів, що наведені судом вище, також підлягає перерахунку і виплачена позивачеві сума грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022, на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням уже виплачених сум.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 19 місяців військової служби з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028 грн. та зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 19 місяців військової служби з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн. визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошової компенсації за 15 днів невикористаної основної щорічної відпустки у 2022 році та за 20 днів у 2023 році (всього 35 днів за два роки), з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028 грн.та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 15 днів невикористаної основної щорічної відпустки у 2022 році та за 20 днів у 2023 році (всього 35 днів за два роки), з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн., а також визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та виплати не у повному розмірі грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 - 2024 роки, як учаснику бойових дій, тривалістю 28 календарних днів з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн. та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 - 2024 роки, як учаснику бойових дій, тривалістю 28 календарних днів з урахуванням прожиткового мінімумів для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн., суд зазначає наступне.

Розділом XXXI Порядку № 260 регулюється виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Згідно вимог пункту 1 вказаного розділу грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади; військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам військових навчальних закладів (крім курсантів із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом) - у розмірі грошового забезпечення за весь місяць, у якому вони звільнені, крім курсантської посадової надбавки; військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають у розпорядженні або звільнені від посад, - із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів (не враховуючи час здавання справ та посади в разі тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою); військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), позбавленим військового звання за вироком суду, - до дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання, включно; військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), позбавленим військового звання у порядку дисциплінарного стягнення, - до дня підписання відповідного наказу про позбавлення військового звання, а якщо законодавством установлено строки здавання посади, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків). При цьому з дня підписання наказу про позбавлення військового звання здійснюється виплата тільки посадового окладу та надбавки за вислугу років, але не більше встановленого чинним законодавством строку здавання посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260 визначено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до пунктів 5, 6 розділу XXXI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Пунктами 1 -5 розділу XXXII Порядку № 260 передбачено право на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад),- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення; яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення,- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород), на які мали право військовослужбовці за останньою займаною посадою на день відсторонення від посад (відсторонення від виконання службових повноважень) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави для перерахунку грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні (08.02.2024) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також проведення їх виплати з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки при звільненні відповідач застосовував пункт 1 Постанови № 481.

Отже, оскільки на момент звільнення позивача з військової служби діяла Постанова №704 в редакції Постанови №481, якою встановлено фіксовану суму, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями - 1762 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідачів у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 08.02.2024 включно та зобов`язання нарахувати та виплатити суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 08.02.2024 включно, суд вказує на таке.

В позовній заяві позивач зазначає, що базовим місяцем при нарахування індексації за спірний період є березень 2018 року.

В картці особового рахунку за 2023 рік зазначено, що позивачу нараховано в січні 2023 року індексацію поточну в розмірі 1470,83 грн. В картці особового рахунку за 2024 рік відомості про нарахування індексації грошового забезпечення відсутні (а.с.94-95).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі також -№1282-XII).

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (надалі також - Порядок №1078).

Положеннями абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, в 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі, і поліцейських та військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX.

Вказана норма Закону є чинною та неконституційною не визнавалася, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, оскільки, дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, який прийнятий на виконання вимог ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28.06.2024 в справі № 200/2319/23.

Варто зазначити, що відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлював правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат. ЄСПЛ не заперечує право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

ЄСПЛ визнає можливість, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, ЄСПЛ у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи й з`ясовує, чи було законним таке втручання, чи мало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується (справа «Valkov and Others v. Bulgaria» (заява N 2033/04); справа «Khoniakina v. Georgia» (заява N 17767/08)).

Судом, також, враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи зазначене, починаючи з 01 січня 2023 року у відповідача відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати індексацію заробітної плати позивачу. Як наслідок, відповідач діяв в межах діючого законодавства України, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині (за період з 01.01.2023 по 31.12.2023).

Водночас, згідно зі статтею 39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Міністерство соціальної політики України в листі від 4 січня 2024 року № 2/0/214-24 надало роз`яснення, що у разі, якщо підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починає здійснюватися з січня 2024 року.

Пунктом 1-1 Порядку № 1078 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Суд зауважує, що згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня по травень 2024 року не перевищував 103% (січень 100,4%, лютий 100,3%, березень 100,5%, квітень 100,2%, травень 100,6%).

Отже, в спірний період (з 01.01.2024 по 08.02.2024) індексація не проводилася, оскільки не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України.

Разом з цим варто зазначити, що підвищення встановленого порогу індексації мало місце лише у червні 2024 року, індекс споживчих цін у вказаному місяці склав 104,3%. Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовців у зв`язку з її індексацією відбулось не раніше серпня 2024 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що в період з 01.01.2024 по 08.02.2024 у Військової частини НОМЕР_1 не було правових підстав для нарахування позивачу "поточної" індексації, що свідчить про правомірність дій відповідача, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а відтак, не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно із частиною 3 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Абзацом 5 пункту 8 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104) (надалі також - Правила № 280).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил №280 ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

За визначенням, наведеним в п. 1.2 розділу І Правил № 280, фінансове забезпечення це система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог законодавства, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Відповідно до пункту 1.3 Правил №280 розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є: Міністр оборони України головний розпорядник; командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів другого рівня); командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, розпорядники коштів нижчого рівня (для - розпорядники коштів третього рівня).

Розпорядники бюджетних коштів реалізують свої функції таким чином: головний розпорядник через Департамент фінансів Міністерства оборони України; розпорядники коштів другого рівня через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; розпорядники коштів третього рівня через фінансові органи військових частин.

Згідно з пунктом 1.4 розділу І Правил № 280 забезпечувальний фінансовий орган згідно зі своїми повноваженнями здійснює координацію діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органів військового управління, які в установленому законодавством порядку визначені відповідальними виконавцями (співвиконавцями) бюджетних програм (підпрограм) (далі служби забезпечення) щодо забезпечення військових частин бюджетними асигнуваннями та коштами за напрямами відповідальності цих служб забезпечення. Військова частина має право отримувати бюджетні асигнування на утримання тільки від одного забезпечувального фінансового органу. До основних завдань фінансового забезпечення військової частини, з-поміж іншого, належить своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших передбачених законодавством виплат. Забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані на його фінансове забезпечення, серед іншого, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 1.5 розділу І Правил № 280 передбачено, що військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). У разі зарахування військової частини на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів не за підпорядкованістю, рішення про таке зарахування приймається фінансовим органом головного розпорядника бюджетних коштів на підставі клопотання керівника органу військового управління (структурного підрозділу органу військового управління). Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини. Начальник фінансового органу військової частини розпорядника коштів третього рівня, до якої на фінансове забезпечення зараховані інші військові частини, розробляє положення про спільне фінансове господарство, в якому зазначаються права, обов`язки, порядок взаємодії, розмежування повноважень та відповідальності посадових осіб військової частини розпорядника коштів третього рівня та військових частин, які зараховані до неї на фінансове забезпечення, щодо здійснення фінансового забезпечення таких військових частин, у тому числі щодо своєчасного оформлення та подання до фінансового органу військової частини розпорядника коштів необхідних документів (розпорядчих, розрахункових, фінансово-планових тощо). Зазначене положення затверджується командиром військової частини - розпорядника коштів третього рівня, погоджується забезпечувальним фінансовим органом та доводиться до військових частин, які зараховані на фінансове забезпечення. Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.

Відповідно до пункту 4.3 Правил № 280 виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу. Зарахування на грошове забезпечення військовослужбовців, які прибули у військову частину, та виключення їх з грошового забезпечення оформлюються наказом командира військової частини. Зарахування військовослужбовців на грошове забезпечення при переміщенні до нового місця служби (навчання), а також у випадку зарахування військової частини, що не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, на фінансове забезпечення від однієї військової частини до іншої, здійснюється на підставі грошового атестата (за формою, наведеною у додатку 16 до цих Правил) з одночасним оформленням (відкриттям, заведенням) на них карток особових рахунків військовослужбовців (за формою, наведеною в додатку 16 до цих Правил) (далі - картка особового рахунку), які обліковуються в зведеному реєстрі (книзі) обліку карток особових рахунків (за формою, наведеною в додатку 15 до цих Правил).

Як встановлено судом, позивач був зарахований до особового складу та перебував на всіх видах фінансового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .

Зарахування Військової частини НОМЕР_1 на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 носить технічний, організаційний характер та не впливає на суть правовідносин, що виникли між позивачем і Військовою частиною НОМЕР_1 .

Так, згідно вищевказаних положень Правил №280 командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

За вказаних обставин саме Військова частина НОМЕР_1 є відповідальною за виплату позивачу грошового забезпечення, оскільки Військова частина НОМЕР_2 є лише розпорядником коштів та реалізує виплату таких коштів на підставі документів, які оформлені та подані Військовою частиною НОМЕР_1 .

З урахуванням тієї обставини, що цей спір виник під час проходження публічної служби безпосередньо у Військовій частині НОМЕР_1 , суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного та невизнаного матеріального правовідношення в цій адміністративній справі.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Доводи Військової частини НОМЕР_2 щодо пропущення позивачем строків звернення до суду із цим позовом суд не приймає до уваги, оскільки в ухвалі про відкриття провадження в цій справі дійшов висновку про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22.06.2022 по 19.05.2023, серед іншого й грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022, на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошове забезпечення за період з 22.06.2022 по 31.12.2022, серед іншого й грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, серед іншого й грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.