Справа № 602/839/24
Суддя: Холява Л. І.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 602/839/24
Провадження № 2-а/602/24/2024

ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2024 р. м.Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді - Холява Л.І.,

секретар - Домчук В.І.,

з участю:

представника позивача - Чауса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представник позивача ЧАУС Сергій Володимирович до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА № 2876722 від 20 серпня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , представник позивача Чаус С.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА № 2876722 від 20 серпня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та закриття справи.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2876722 від 20 серпня 2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 510.00 грн штрафу за те, що він 20 серпня 2024 року о 17 год 24 хв в м.Ланівці по вул.Шкільній Кременецького району Тернопільської області, керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутим ременем безпеки.

Зазначену постанову вважає протиправною, в якій не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано усіх обставин справи та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, правопорушення він не вчиняв, так як був пристебнутий ременем пасивної безпеки під час руху автомобіля, ремінь зняв лише після зупинки автомобіля, щоб вийти із транспортного засобу для надання пояснень працівникам поліції. Будь яких доказів керування автомобілем будучи не пристебнутим ременем безпеки працівники поліції на місці зупинки на його вимогу не надали. А тому, просить оскаржувану постанову скасувати, справу провадженням закрити.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Чаус С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області А.Дзюбатий в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить справу слухати у відсутності представника відповідача, позов не визнав, зазначивши, що 20 серпня 2024 року поліцейським СРПП ВП № 1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Возьним А.Б. винесено постанову серії ЕНА №2876722 від 20 серпня 2024 року за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510,00 грн на гр. ОСОБА_2 , котрий під час руху не користувався ременем пасивної безпеки чим порушив п. п. 2.3 «в» ПДР.

Нормами п.п. 2.3 «в» ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременя безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Вимогами ч.5 ст.121 КУпАП передбачено, що порушення прав користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказує, що факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеоматеріалами вказаними в п. 7 оскаржуваної постанови.

Зазначає, що із відеозапису «08000__0008А» запис з самого початку по 6 хв. 40 сек. чітко прослідковується згода позивача з скоєним правопорушенням та відсутність в нього аргументів у своє виправдання. Також вважає, що вказане прослідковується із іншого відеозапису - «08309_0018А » запис з самого початку по 2 хв. 55 сек. Хоча КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак це не може трактуватися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Згідно ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, передбачених зокрема ч.5 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Вважає, що позивач дійсно допустив порушення вимог ПДР та норм КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Чаус С.В. до суду надійшли пояснення, в яких зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним, так як згідно наданого Відповідачем відеозапису «08000__0007А.МР4», чітко прослідковується той факт, що позивач рухався по вул.Грушевського та повернув на вул.Шкільну, де був зупинений працівниками поліції, однак факту, що позивач був не пристебнутий ременем безпеки на даному відеозаписі не зафіксовано.

На відеозаписі «08000__0008А.МР4» фіксується процес складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2876722, та підтверджує пояснення позивача, що він був пристебнутий ременем безпеки у русі автомобіля, а тільки після того як він зупинився, ремінь безпеки зняв, щоб вийти із транспортного засобу для надання пояснень працівникам поліції.

На відеозаписах «08000_5_0017А.МР4» та «08000__0018А.МР4» зафіксовано факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і не містять підтвердження факту, що позивач був не пристебнутий ременем безпеки.

Інші відеозаписи, які надані відповідачем як відео докази, а саме: «08000__0009А.МР4», «08000__0010А.МР4», «08000__0011А.МР4», «08000__0012А.МР4», «08000__0013А.МР4», «08000__0014А.МР4», «08000__0015А.МР4», «08000__0016А.МР4», до винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2876722, згідно із якою позивача притягнуто до адміністративного штрафу в розмірі 510.00 грн, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме за те, що 20 серпня 2024 року о 17 год 24 хв у м.Ланівці по вул.Шкільній водій керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3. «в» ПДР - Порушення правил користування ременями безпеки, стосунку не мають та доказами по цій адміністративній справі бути не можуть.

Вважає очевидним, що будь яких доказів того, що позивач керував автомобілем будучи не пристебнутим ременем безпеки, поліцейські не надали, а тому винесена постанова є формальною і не може бути доказом по справі та підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2876722 від 20 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, 20 серпня 2024 року о 17 год 24 хв в м.Ланівці вул.Шкільна,1, Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 «в» ПДР.

ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн 00 коп.

В судовому засіданні за клопотанням відповідача допитаний свідок -поліцейський Лановецького ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старший сержант поліції ОСОБА_3 , який суду пояснив, що 20 серпня 2024 року під час патрулювання на перехресті вулиць Грушевського та Шкільна м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області, було виявлено автомобіль, який рухався по головній дорозі з вулиці Грушевського направо на головну дорогу вулиці Шкільна, не увімкнувши світловий покажчик повороту та водій якого не користувався ременем пасивної безпеки. В ході перевірки документів у водія були помічені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд для виявлення стану сп`яніння. Щодо не увімкненого покажчика повороту було винесено усне попередження. Стосовно керування транспортним засобом без користування ременем пасивної безпеки, водій визнав порушення на місці зупинки.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП- доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги та не були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.

Однак, представником відповідача в поданому відзиві та свідком в судовому засіданні на підтвердження позиції відповідача вказано, як на підставу правомірності винесення постанови, лише твердження про визнання позивачем своєї вини на місці зупинки.

Проте, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17 (2-а/177/23/17) /адміністративне провадження № К/9901/34580/18/ сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Окрім того, з оглянутих матеріалів відеофіксації, доданих представником відповідача до відзиву, не вбачається однозначної згоди ОСОБА_2 з твердженням інспектора щодо не застосування ним ременя пасивної безпеки. Із фрагментів відеозапису, на які вказує представник відповідача, як на підтвердження згоди позивача із скоєним правопорушенням, а саме: відеозапису «08000__0008А», запис з самого початку по 6 хв. 40 сек., чітко видно, що водій підтверджує факт розуміння ним його прав, зокрема права на оскарження постанови, згода із вчиненням правопорушення на відео не міститься.

Щодо фрагменту «08000__0018А», запис з самого початку по 2 хв. 55 сек. на вказаному відео зафіксовано факт проставлення ОСОБА_2 підпису в оскаржуваній постанові, яким водій підтвердив отримання ним документу, що не свідчить про його згоду з порушенням.

Також, з матеріалів відеофіксації вбачається, що знак «Головна дорога направо» не є в полі зору для водіїв, що рухаються безпосередньо в напрямку з вулиці Грушевського на вулицю Шкільна міста Ланівці Кременецького району Тернопільської області та свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні не зміг довести, що вказаний знак перебуває в зоні видимості водіїв, які рухаються у визначеному напрямку.

Пояснення свідка ОСОБА_3 суд оцінює критично, як такі що спрямовані на підтвердження позиції сторони відповідача, так як свідок є зацікавленою особою, перебуває у безпосередньому підпорядкуванні відповідача та виносив оскаржувану постанову.

В відзиві на позов представник відповідача вважає позов безпідставним, однак належних та допустимих доказів переконливості своєї позиції щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності суду не надав. Крім того, відсутні будь-які належні та допустимі докази порушення позивачем вимог ч.5 ст.121 КУпАП і такі докази відповідачем суду не подані.

При цьому, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні даного правопорушення.

Як передбачено пунктом 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст. 77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, є не доведеним. А всі сумніви, суд трактує в користь позивача.

Згідно ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Згідно ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_2 , представник позивача Чаус С.В., до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА №2876722 від 20 серпня 2024 року є підставним та підлягає до задоволення, шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ч.1 ст.139 КАС України, яка передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

А тому враховуючи, що до позовної заяви позивачем додано квитанцію №9855-4337-7452-3667 від 29 серпня 2024 року, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн, відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 121, 247, 251 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (мешканця: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), представник позивача ЧАУС Сергій Володимирович (місце знаходження: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (місце знаходження: 46001 м.Тернопіль вул.Валова,11, ідентифікаційний код юридичної особи 40108720) про скасування постанови серії ЕНА № 2876722 від 20 серпня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн. серії ЕНА № 2876722 від 20 серпня 2024 року - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 (мешканця: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (місце знаходження: 46001 м.Тернопіль вул.Валова,11, ідентифікаційний код юридичної особи 40108720) суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду, відповідно до ст.255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст.286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду (ст.297 КАС).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Лановецький районний суд Тернопільській області.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне судове рішення складене 02 січня 2025 року.

Суддя: Л. І. Холява