Справа № 200/7234/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2025 року Справа№200/7234/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 № 33 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати у періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: з 01.07.1985 по 21.10.1985, з 04.11.1985 по 30.06.1995, з 01.06.2000 по 30.12.2003, та призначити з 26.07.2024 пенсію за віком.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним, прийнято через необґрунтоване неврахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підставі відомостей трудової книжки.. За змістом позову відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача через недоліків оформлення трудової книжки та відсутності інформації про роботу в індивідуальних відомостях по застрахованих осіб. Позивач зауважив, що підставою призначення пенсії є наявність страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог щодо оформлення трудової книжки, обов`язок ведення трудових книжок покладено законодавцем на адміністрацію підприємств, а тому будь-які недоліки оформлення записів трудової книжки не можуть мати своїм наслідком позбавлення позивача права на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в наданому до суду відзиві на позов проти задоволення вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача. За змістом відзиву неврахування певних періодів до страхового стажу позивача через недоліки оформлення записів (нечитабельність печатки, невідповідність найменування підприємства на печатці найменуванню підприємства, де працював позивач) а також відсутність відомостей про роботу позивача у системі персоніфікованого обліку є правомірним. Крім цього, відповідач зауважив на тому, що вирішення питання про призначення позивачу пенсії входить до дискреційних повноважень органів пенсійного фонду, а тому їх задоволення судом буде свідчити про його втручання до дискреційних повноважень відповідача.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.07.2024 після досягнення віку 60 років звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Надану позивачем заяву за правилами екстериторіальності розглянуто Управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, що є відповідачем у справі

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 року №33 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного загального стажу роботи. Згідно з рішенням починаючи з січня 2021 року після досягнення 60 років тривалість необхідного для призначення пенсії стажу становить 21 рік. Страховий стаж позивача - 18 років 2 місяці 5 днів.

В рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховані періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.08.1992, а саме період з 01.07.1985 по 21.10.1985, через нечитабельність печатки організації; період з 04.11.1985 по 30.06.1995 через нечитабельність печатки організації та невідповідність назви підприємства, де працювала особа; період 01.06.2000 по 31.12.2003, оскільки інформація про цей період відсутня у відомостях про застраховану особу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону № 1058).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Згідно із ч. 1, 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання.

Згідно з ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі за текстом Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У спірних періодах оформлення позивачу записів про роботу в трудовій книжці діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року (надалі Інструкція № 58).

Згідно з пунктами 1.1. Інструкцій № 162 та № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Підпунктами 2.2. пункту 2 Інструкції №162 та Інструкції № 58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162 та пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про винагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.13 Інструкції № 162 та п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Підпунктом 2.26 Інструкції № 162 та підпунктом 2.27 Інструкції № 58 встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з підпунктом 4.1. Інструкції № 162 та 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 2.15. Інструкції № 58 та п. 2.14 Інструкції № 168 встановлено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

В оскаржуваному рішенні зазначено, що періоди роботи за трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 05.08.1982 не враховані, оскільки записи про роботу у зазначених періодах мають недоліки оформлення.

Під час надання оцінки зазначеним доводам відповідача суд виходить із наступного.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1982 позивач:

01.07.1985 прийнятий на посаду вантажника відділу матеріально-технічного постачання заводу «Красний резинщик» (запис № 6);

21.10.1985 звільнений (запис № 7), печатка на запису про звільнення нерозбірлива.

04.11.1985 прийнятий до чавунно-ливарного цеху учнем ливарника на машинах центробіжного лиття Київського заводу ім. Лепсе (запис № 8)

30.06.1995 звільнений за власним бажанням (запис № 12), запис по звільнення засвідчений печаткою колективного підприємства «Завод Київтрактородеталь»;

01.06.2000 прийнятий на роботу охоронником до ТОВ «Протоколс І.Т.»(запис № 19)

30.12.2003 звільнений за власним бажанням (запис № 20).

В індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про зазначені вище періодів.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу через недоліки оформлення записів трудової книжки про роботу позивача в період з 01.07.1985 по 21.10.1985 (запис про звільнення від 21.10.1985 засвідчено нечитабельною печаткою) та з 04.11.1985 по 30.06.1995 (назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення від 30.06.1995, не відповідає назві підприємства у заголовку перед записом про прийняття на роботу) суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкцією "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 встановлено, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.

У трудовій книжці позивача щодо періодів з 01.07.1985 по 21.10.1985 - записи № 6,7 та з 04.11.1985 по 30.06.1995 - записи № 8-12 наявні записи про роботу позивача із посиланнями на відповідні накази, на підставі яких їх вчинено, записи про роботу не містять помилок, виправлень.

Посилання відповідача на той факт, що в записах трудової книжки позивача нечитабельна печатка в цьому випадку або щодо невідповідності назві підприємства у заголовку назві підприємства на печатці внаслідок відсутності запису про зміну назви чи реорганізацію підприємства роботодавця, за переконанням суду, не може бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки наявні у копії трудової книжки записи №№ 6-7, № 8-12 є послідовними та взаємопов`язаними, не містять розбіжностей чи суперечностей, стосуються періоду трудової діяльності позивача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд зауважує, самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлює недійсність трудової книжки, не призводить до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи позивача.

За даних обставин, пенсійний орган, не здійснивши наданих йому ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 повноважень вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб документів для перевірки обґрунтованості та достовірності відомостей трудової книжки, фактично переклав юридичну відповідальність за неналежне та неправильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому зазначена відмова у врахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача не може вважатися обґрунтованою, добросовісною та розсудливою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення в частині неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.07.1985 по 21.10.1985 та з 04.11.1985 по 30.06.1995.

З приводу неврахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.06.2000 по 30.12.2003 з підстав відсутності інформації про зазначений період в індивідуальних відомостях про застраховану особу суд зазначає, що в такому випадку страховий стаж позивача може бути врахований на підставі відомостей трудової книжки. Враховуючи відсутність зауважень щодо оформлення записів трудової книжки про роботу позивача в період з 01.06.2000 по 30.12.2003, суд вважає їх достатніми для врахування до страхового стажу.

Таким чином, відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача з 01.07.1985 по 21.10.1985, з 04.11.1985 по 30.06.1995 та з 01.06.2000 по 30.12.2003 до страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з вище вказаного суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 № 33 про відмову в призначенні позивачу пенсії з підстав недостатності стажу позивача статті 2 КАС України, що свідчить про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Із врахуванням висновків суду про протиправність відмови у призначенні пенсії та неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.07.1985 по 21.10.1985, з 04.11.1985 по 30.06.1995, з 01.06.2000 по 30.12.2003, на підставі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26.07.2024 та зарахувати періоди роботи з 01.07.1985 по 21.10.1985, з 04.11.1985 по 30.06.1995, з 01.06.2000 по 30.12.2003 на підставі відомостей книжки.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком не підлягають задоволенню як передчасні, оскільки підлягають вирішенню після визначення органом пенсійного фонду тривалості стажу роботи позивача із врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Отже, заявлений позивачем підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи ч задоволення судом вимог позивача, суд вважає за можливе присудити на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за квитанцією від 14.10.2024 № 3080-4310-0587-5735 в сумі 968,96 грн.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій і області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 № 33 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.07.2024 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1985 по 21.10.1985, з 04.11.1985 по 30.06.1995, з 01.06.2000 по 30.12.2003.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) - адреса реєстрації: адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач) - адреса: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, .

Суддя А.С. Михайлик