Справа № 140/13614/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13614/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (позовна вимога 1); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу виникнення права на призначення пенсії - 21.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ у Львівській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 31.10.2024 №68 відмовив у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Позивач з такими діями відповідача не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на позов позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що позивач додала до заяви про призначення пенсії довідку від 30.09.2024 за №621, видану виконкомом Камінь-Каширської міської ради Видричівського старостинського округу №6 Камінь-Каширського району Волинської області про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що позивач зареєстрована та проживала з дня народження з 20.09.1970 по 31.12.1985 в с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення та з 01.01.1991 по даний час - у с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, позивач додала трудову книжку НОМЕР_1 від 01.08.1988, згідно якої відомо про такі записи, як, зокрема:

- з 01.09.1985 по 19.06.1988 навчання у Єльненському сільськогосподарському технікумі (це є м. Єльня у Смоленській області російської федерації);

-з 01.08.1988 по 02.02.1991 прийнята в радгосп "Львівський" бухгалтером (адреса не відома, проте, ОСОБА_1 пише у своєму позові, що після закінчення навчання, вона відпрацьовувала на території росії з 01.08.1988 по 02.02.1991, тобто колгосп "Львівський" - на території росії).

До заяви про призначення пенсії заявником подано копію диплому НОМЕР_2 від 29.06.1988, в якому зазначено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 18.05.1991) ОСОБА_1 навчалася з 01.09.1985 по 29.06.1988 у Єльненському сільськогосподарському технікумі (адреса, якого м. Єльня у Смоленській області російської федерації), за спеціальністю бухгалтер.

Разом з тим, ОСОБА_1 подано довідку про заробітну плату від 17.10.2024 №4966, видану Камінь-Каширською міською радою про розмір її заробітної плати за період з вересня по грудень 1994 року (помісячно) та з січня по травень 1995 року (помісячно), назва підприємства не зазначена.

В результаті розгляду документів, доданих до заяви від 25.10.2024: вік позивача на дату звернення - 54 роки 01 місяць 05 днів, загальний (страховий) стаж позивача становить 26 років 07 місяців 27 днів.

До страхового стажу не зараховано позивачу періоди роботи:

-3 02.09.1994 по 28.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988, оскільки в записах про прийняття та звільнення з роботи відсутні номери та дати наказів. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи позивача видану на підставі первинних документів.

Представник відповідача зазначила, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону 796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Як вбачається, з довідки від 30.09.2024 за №621, виданої виконкомом Камінь-Каширської міської ради Видричівського старостинського округу №6 Камінь-Каширського району Волинської області про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що позивач зареєстрована та проживала з дня народження з 20.09.1970 по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення та з 01.01.1991 по даний час - у с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення.

При обчисленні необхідного періоду проживання на територіях зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії, який дає право на призначення дострокової пенсії, період проживання позивача у с. Теклине Камінь-Катирського району Волинської області з дня народження, тобто з 20.09.1970 по 31.12.1985 до уваги не береться, оскільки відповідна територія набула статусу територій - зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії тільки після аварії на Чорнобильській АЕС, тобто після 26.04.1986.

Проживання на такій території позивача з 26.04.1986 по 01.01.1993, згідно вищезазначеної довідки (тобто з 01.01.1991 по 01.01.1993) становить 2 роки.

Таким чином, документами підтверджено факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення третьої категорії (посвідчення серія НОМЕР_4 від 10.03.1993) позивача станом на 01.01.1993 у с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області згідно поданих документів 2 роки, що є не достатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796, оскільки необхідно постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років. Відтак, за викладених обставин, у позивача відсутнє право на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Відповідно до довідки від 30.09.2024 за №621, виданої виконкомом Камінь-Каширської міської ради Видричівського старостинського округу №6 Камінь-Каширського району Волинської області про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що позивач зареєстрована та проживала з дня народження з 20.09.1970 по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення та з 01.01.1991 по даний час - у с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення.

25.10.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за принципом екстериторіальності документи були направлені на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 31.10.2024 №268 відмовлено позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, з тих підстав, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку з урахуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказане рішення мотивоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки в записах про прийняття та звільнення з роботи відсутні номери та дати наказів.Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів.

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. Документами підтверджено факт проживання на 01.01.1993 - 02 роки.

До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 29.06.1988 згідно диплома серії НОМЕР_2 , оскільки навчання в Ельнинському сільськогосподарському технікумі, що знаходиться в м. Ельнинськ та період роботи 01.08.1988 по 02.02.1991 в радгоспі "Львівський" згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки не можливо визначити місцезнаходження підприємства.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 10.03.1993 видано посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність самого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки таке посвідчення не дозволяє встановити фактичні періоди проживання/роботи особи на території радіоактивного забруднення.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у рішенні ГУ ПФУ у Львівській області від 31.10.2024 №68 вказано про не підтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року (а.с.33).

Згідно з поданими документами, обчислений ГУ ПФУ у Львівській області період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (село Грудки Волинської області) становить лише 02 роки.

Довідкою від 30.09.2024 за №621, виданої виконкомом Камінь-Каширської міської ради Видричівського старостинського округу №6 Камінь-Каширського району Волинської області підтверджено, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживала з дня народження з 20.09.1970 по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення та з 01.01.1991 по даний час - у с. Теклине Камінь-Каширського району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Тобто, період навчання позивача з 1986 року по 29.06.1988 у Ельнинському сільськогосподарському технікумі (російська федерація) та період проходження роботи з 01.08.1988 по 02.02.1991 в радгоспі "Львівський" (як стверджує позивач російська федерація), відповідачем 2 до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано.

Таким чином, постійне місце навчання та робота позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак факт навчання та робота позивача на території російської федерації заперечує факт проживання його у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (с. Теклине Камінь-Каширського району) у період з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1991.

Надаючи правову оцінку доводам ГУ ПФУ у Львівській області щодо відсутності у ОСОБА_1 необхідного періоду проживання станом на 01 січня 1993 року (не менше трьох років), суд також враховує, що у постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17 та від 17.06.2020 у справі №572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно з яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що весь період не зайнятий навчанням він проводив у с. Теклине, оскільки в матеріалах справи немає жодних доказів на підтвердження такої інформації.

Стосовно тверджень позивача, що у квітні 1986 року позивач хворіла та зверталася до лікаря в Камінь-Каширську райлікарню, та з 06 по 20 лютого 1987 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Камінь-Каширській райлікарні, суд зазначає, що з доданих до позовної заяви документів суд не може встановити у який медичний заклад зверталась ОСОБА_1 . Разом з тим, даного періоду не достатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 01.08.1988 по 02.02.1991 працювала у радгоспі «Львівський». При цьому, матеріали справи не містять відомостей, де саме знаходиться радгосп «Львівський», проте позивач у позовній заяві зазначає, що даний радгосп знаходиться на території російської федерації.

Вказані обставини виключають факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у с. Теклине.

Також з приводу доводів позивача про те, що наявне у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи надає йому безумовне право на зменшення пенсійного віку, то суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років (у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років), то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Суд повторює, що висновок у рішенні ГУ ПФУ у Львівський області про відсутність (не підтвердження) необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (не менше трьох років) для вирішення питання про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII ґрунтується на наданих разом із заявою від 25.10.2024 доказах.

На час звернення із заявою ОСОБА_1 наданими доказами не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачу періоди роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988, оскільки в записах про прийняття та звільнення з роботи відсутні номери та дати наказів, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи щодо періоду роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995, тому, на переконання суду, відсутність номерів та дати наказів є формальною підставою для не зарахування даного страхового стажу.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення її трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ у Львівський області таким правом не скористалося.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 31.10.2024 №68 позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивачу періоду роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988, тому у цій частині дане рішення слід скасувати.

Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Львівській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФУ у Львівський області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу, ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 31.10.2024 №68 про відмову в призначенні пенсії у частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995 та зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачу період роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ у Львівській області, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 403,70 грн, сплачений квитанцією від 11.11.2024.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2024 №68 в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02.09.1994 по 28.08.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1988.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 407 (чотириста сім) гривень 70 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, 10, 5).

Суддя В.В. Дмитрук