Справа № 160/25276/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» до Дніпровської митниці про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено права та законні інтереси товариства щодо повернення грошових коштів, які підприємство сплатило надміру , а саме митних платежів.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
06.11.2024 від Дніпровської митниці через систему «Електронний суд» надійшов відзив позовну заяву.
На спростування доводів позивача відповідач зазначає наступне.
Відповідно до Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), затверджений наказом ДФС від 02.12.2016 № 1058, який є чинним на теперішній час, у разі, якщо виникла потреба у послугах фахівців, які володіють спеціальними знаннями у галузях науки, мистецтвознавства, техніки, економіки тощо, уповноважені посадові особи органу ДФС надсилають запит на проведення дослідження (аналізу, експертизи) до Спеціалізованої лабораторії.
Основними завданнями Спеціалізованої лабораторії є саме проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, зокрема, Спеціалізована лабораторія проводить дослідження проб (зразків) товарів у рамках процедур митного контролю та оформлення з метою встановлення характеристик визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД.
Завданням дослідження встановлено: 1. проведення ідентифікації товару та визначити відповідність чи невідповідність опису товару у графі 31 ЕМД; 2. визначити матеріал (и) з яких виготовлено товар у % співвідношенні; 3. визначити структуру товару; 4. визначити вид просочення, покриття, дублювання; 5. визначити наявність та вид сполучення з іншими матеріалами у % співвідношенні; 6. визначити спосіб виготовлення, оброблення (трикотажне, тощо).
Рішення про визначення коду товару від 06.11.2023 №КТ-UA-2023, прийняте на підставі висновку Дніпропетровського управління експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби від 02.11.2023 №-0429, не приймалось до товарів, оформлених за митними деклараціями від 03.01.2024 №24UA21U0, від 15.01.2024 №24UA17U1, від 18.01.2024 №24UA20U0.

05.11.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення щодо витрат на правову допомогу.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНЕКС УКРАЇНА» здійснив митні оформлення товару- виробів для застосування в медицині, що мають липку поверхню (липкий пластир), розфасовані для роздрібної торгівлі, Кінезіо Тейп Пінна 5 см*5 м, 2400 штук по наступним митним деклараціям: від 08.12.2023 року №23UA56U0; від 03.01.2024 року №24UA21U0; від 15.01.2024 року №24UA17U1; від 18.01.2024 року №24UA20U0.

Дніпровською митницею 06.11.2023 року у відношенні належного Товариству з обмеженою відповідальністю «СТЕНЕКС УКРАЇНА» вищевказаного товару , який був ним отриманий з Китайської народної республіки згідно контракту від 04.01.2021 року №20210104 та заявлений ним 18.10.2023 року по митній декларації №23UA60U0 в режимі імпорту, прийнято рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2023, яким заявлений в митній декларації код товару згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності змінено на .

ТОВ «СТЕНЕКС УКРАЇНА» () звернулось до Дніпровської митниці із заявою щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів за митними деклараціями від 08.12.2023 №23UA56U0, від 03.01.2024 №24UA21U0, від 15.01.2024 №24UA17U1, від 18.01.2024 №24UA20U0.

В якості підстави для повернення коштів підприємство вказало скасування рішення про визначення коду товару від 06.11.2023 №КТ-UA-2023 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №160/29935/23.

Вказане рішення суду набрало законної сили 03.06.2024 року.

Листом від 12.07.2024 року №7.5-1/15-01/13/4074 Дніпровська митниця відмовила позивачу у підготовці висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1 та від 18.01.2024 року №24UA20U0 та направленні такого висновку для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

Підставою для такої відмови, відповідач зазначив п.7.1 Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затверджене Постановою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2.

Відповідно до вказаного пункту, набрання законної сили постановою суду про скасування рішення митниці про визначення коду певного товару, задекларованого раніше за певною митною декларацією, не є підставою для виникнення у імпортера права на повернення обчислених з урахуванням такого рішення надмірно сплачених митних платежів за іншою митною декларацією, за якою ввезено ідентичні товари.

Відмову відповідача у підготовці висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1, від 18.01.2024 року №24UA20U0 та направленні такого висновку для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, позивач вважає протиправною.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктів 43.1 - 43.5 статті 43 Податкового кодексу України (далі - ПК України) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до згаданої статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/ або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, пунктом 43.2 статті 43 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, визначає послідовність виконання дій посадовими особами митниць Державної митної служби України та її територіальних органів при поверненні суб`єктам господарювання помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Згідно з пунктами 1, 3 розділу ІІІ зазначеного Порядку повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У заяві зазначаються, зокрема: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Відповідно до ч. 7 ст.69 МК України, рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку.

На виконання вимог ст.69 Митного кодексу України, був розроблений „Порядок роботи митних органів при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №650 (в редакції Наказу Міністерства фінансів № 455 від 23.12.2022).

За п. 9 Порядку №650 посадова особа Підрозділу або підрозділу митних компетенцій у строк не більше 10 календарних днів з дня отримання Запиту здійснює класифікацію товарів, за результатами якої:

підтверджує задекларований код товару згідно з УКТЗЕД; або

приймає Рішення.

Пунктами 21-23 Порядку №650 встановлено, що прийняте Рішення реєструється в Журналі Рішень та вноситься до бази даних «Класифікаційні рішення» єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (далі - ЄАІС).

Рішення є обов`язковим для митних цілей, діє три роки з дати його прийняття, крім випадків скасування або анулювання такого Рішення до закінчення строку його чинності.

У разі застосування Рішення відомості, які вносить декларант або уповноважена ним особа у графи 31 та 33 митної декларації щодо товару, якого стосується таке Рішення, мають відповідати інформації, зазначеній у графі 6 Рішення, а реєстраційний номер Рішення та дата його прийняття зазначаються у графі 44 митної декларації.

Позивачем у графі 44 митних декларацій від 03.01.2024 року №24UA21U0 (товар №3), від 15.01.2024 року №24UA17U1 (товар №2) та від 18.01.2024 року №24UA20U0 (товар №1) під кодом документа 1503 було зазначено рішення відповідача про визначення коду товару від 06.11.2023 року № КТ-UA- 2023, яке на той час підлягало обов`язковому виконанню товариством.

Оскільки, рішенням митного органу про визначення коду товару від 06.11.2023 року № КТ-UA-2023 визначений код товару згідно УКТЗЕД , ставка мита по якому складала 6,3 %, в той час, як по заявленому при первісному митному оформленні позивачем коді товару згідно УКТЗЕД ставка мита складала 0% від вартості, відповідач на виконання цього рішення отримав від позивача по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1 та від 18.01.2024 року №24UA20U0 більше митних платежів, а саме в сумі 132288,37 грн.

У зв`язку із скасуванням рішення Дніпровської митниці про визначення коду товару від 06.11.2023 №КТ-UA-2023 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №160/29935/23, надмірно сплачені товариством митні платежі підлягають поверненню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1,2, 4, 5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч.1. ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Між ТОВ «Стенекс Україна» (Клієнт) і адвокатом Івановим Олексієм Вікторовичем (Адвокат) 11.09.2024 був укладений договір про надання правової допомоги №2, за яким Клієнт доручив, а Адвокат відповідно до чинного законодавства України, прийняв на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права ті законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін по примусовому стягненню з Дніпровської митниці надмірно стягнених сум митних платежів по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1 та від 18.01.2024 року №24UA20U0.

Відповідно до п. 4.1 договору гонорар Адвокату за надання правової допомоги, передбаченої п. 2.1.1. п. 2.1.9 цього договору встановлюється в розмірі 6000 грн., який виплачується Адвокату після укладання даного договору.

Надання на виконання договору послуг з правничої допомоги підтверджується актом наданих послуг (виконаної роботи) №1 від 05.11.2024.

Відповідно до акту Адвокат надав , а Клієнт прийняв послуги (виконану роботу), яка складається з: опрацювання документів; підготовки і направлення до суду позовної заяви з відповідними додатками; опрацювання відзиву на позов; супроводження справи в суді.

Оплата позивачем послуг підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №31 від 05.11.2024.

За правилами частин 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дніпровською митницею клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу або заперечення щодо стягнення в таких витрат подані не були.

Позивачем не доведено, що заявлені до відшкодування витрати є фактичним, а їх розмір обґрунтованим.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто, суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Разом з тим, суд виходить з того, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 по справі № 200/14113/18-а.

Дана справа є справою незначної складності і розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, більшість наданих до позовної заяви документів є в наявності у позивача, а отже не потребували часу для їх знаходження і витребування у інших осіб. Позивачем не надавалась відповідь на відзив.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу можуть бути зменшені та підлягають частковому відшкодуванню, а саме в сумі 3000,00 грн. що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №233 від 17.09.2024.

Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст.139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» (вул. Орловська, буд. 1-Б, м. Дніпро, 49064, ) до Дніпровської митниці (вул.Ольги княгині, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити.

Визнати протиправною відмову Дніпровської митниці у підготовці висновку за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» від 01.07.2024 року про повернення надмірно сплачених митних платежів по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1, від 18.01.2024 року №24UA20U0 та направленні такого висновку для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

Зобов`язати Дніпровську митницю (вул.Ольги княгині, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) підготувати висновок за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» (вул. Орловська, буд. 1-Б, м. Дніпро, 49064, ) від 01.07.2024 року про повернення надмірно сплачених митних платежів по митним деклараціям від 03.01.2024 року №24UA21U0, від 15.01.2024 року №24UA17U1, від 18.01.2024 року №24UA20U0 та направити його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

Стягнути з Дніпровської митниці (вул. Ольги княгині, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенекс Україна» (вул. Орловська, буд. 1-Б, м. Дніпро, 49064, ) судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та 3000,00 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона