Справа № 200/6698/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року Справа№200/6698/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

25 вересня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 25 вересня 2024 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168), при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 142 дні, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

07 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 20 грудня 2019 року по 07 липня 2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 червня 2024 року № 170-РС позивач звільнений з військової служби відповідно до пп. «а» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232), а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2024 року № 197 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 07 липня 2024 року.

Наказ від 07 липня 2024 року № 197 передбачав виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані 114 діб щорічної основної відпустки та 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що при нарахуванні та виплаті позивачеві грошової компенсації за невикористану відпустку у складі грошового забезпечення для її обчислення відповідач не врахував додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168).

Позивач доводить, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою КМУ № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому вона входить до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за невикористану відпустку.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану відпустку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Відповідач покликався на п. 1 Постанови КМУ № 168 і доводив, що додаткова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплачується лише в період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань та визначається наказами командирів.

Також відповідач зауважив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення такої додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористану відпустку.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою від 07 жовтня 2024 року, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин, суд витребував у відповідача послужний список ОСОБА_1 ; наказ про його зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 ; наказ про його виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ; архівні довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2019-2024 роки із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачу; розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки, яка була нарахована та виплачена позивачеві, із зазначенням суми місячного грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), яка була врахована при розрахунку; докази нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпустки; відомості про те, чи було вручено позивачеві повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , як того вимагають норми ст. ст. 116, 233 Кодексу законів про працю України, якщо так, то коли саме, і надати докази на підтвердження цих обставин.

В повному обсязі витребувані докази відповідач суду не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 23 травня 1997 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 01 червня 2023 року.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

В період з 20 грудня 2019 року по 07 липня 2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 , де і перебував на всіх видах забезпечення.

Так, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 грудня 2019 року № 365 старший прапорщик ОСОБА_1 , призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 грудня 2019 року № 86-РС на посаду техніка роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 , був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на та всі види забезпечення з 20 грудня 2019 року.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2024 року № 197 майстер-сержант ОСОБА_1 , сержант з матеріального забезпечення роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_1 (військової служби за контрактом), звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 червня 2024 року № 170-РС на підставі пп. «а» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 з військової служби у відставку за віком (досягнення граничного віку перебування на військовій службі), 07 липня 2024 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Факт проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 впродовж вказаного періоду також підтверджений записами у військовому квитку серії НОМЕР_6 .

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності дій (бездіяльності) відповідача при нарахуванні та виплаті позивачеві грошової компенсації за невикористану відпустку, а саме щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється така компенсація, додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168.

Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2024 року № 197, серед іншого, передбачав таке:

«[…]

Щорічна основна відпустка за 2020 рік передбачена в кількості 40 діб, використана в кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2021 рік передбачена в кількості 40 діб, використана в кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2022 рік передбачена в кількості 40 діб, використана в кількості 15 діб. Щорічна основна відпустка за 2023 рік передбачена в кількості 45 діб, не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2024 рік передбачена в кількості 24 доби, не надавалась. […].

[…]

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік, виплатити грошовому компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік, виплатити грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виплатити грошову компенсацію за 24 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2023 рік не використана, грошова компенсація не виплачувалась.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2024 рік не використана, грошова компенсація не виплачувалась.

Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР), п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551), ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011, а також за п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 року за № 745/32197, (далі Порядок № 260), а саме:

виплатити грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2023 рік;

виплатити грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2024 рік.

[…]».

Отже, при звільненні позивача з військової служби Військова частина НОМЕР_1 мала нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку.

При цьому між сторонами немає спору щодо наявності у позивача права на отримання такої грошової компенсації, а також щодо кількості діб (днів) щорічної основної та додаткової відпусток.

На підставі розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за неповний місяць суд встановив, що в липні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 йому нарахувала:

грошове забезпечення за липень 2024 року в сумі 6 940,52 грн, в тому числі:

оклад за військове звання 1 020,00 грн, сума належна до виплати (тут і далі пропорційно часу служби в липні 2024 року (за 7 діб)) 230,32 грн;

посадовий оклад 3 260,00 грн, сума належна до виплати 736,13 грн;

надбавка за вислугу років 50%, сума належна до виплати 483,23 грн;

надбавка за особливості проходження служби 87,8%, сума належна до виплати 1 272,82 грн;

премія 573%, сума належна до виплати 4 218,02 грн;

компенсацію за невикористані 114 днів основної відпустки із розрахунку: 30 736,56 грн / 30 днів х 114 днів = 116 798,93 грн;

компенсацію за невикористані 28 днів додаткової відпустки учаснику бойових дій із розрахунку: 30 736,56 грн / 30 днів х 28 днів = 28 687,46 грн;

вихідну допомога при звільненні 61 473,12 грн;

додаткову винагороду:

за участь у бойових діях за червень 2024 року розмір 30 000,00 грн, розрахунковий період 30 днів, фактично 10 днів, сума належна до виплати 10 000,00 грн;

за участь у бойових діях за липень 2024 року розмір 30 000,00 грн, розрахунковий період 31 день, фактично 5 днів, сума належна до виплати 4 838,71 грн, а разом 14 838,71 грн.

Після утримання військового збору (1,5%) до виплати позивачеві належало 228 738,73 грн.

Аналіз розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за неповний місяць зумовлює висновок про те, що при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану відпустку Військова частина НОМЕР_1 не враховувала у складі грошового забезпечення (як розрахункової величини) додаткову винагороду, установлену Постановою КМУ № 168.

Цей факт сторонами визнається.

Разом з цим на підставі розгорнутих довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 31 травня 2023 року суд встановив, що

в лютому 2022 року позивачеві нарахована і виплачена додаткова винагорода за період дії воєнного стану, установлена Постановою КМУ № 168, в сумі 24 193,55 грн;

в березні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 88 306,45 грн;

в квітні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000,00 грн;

в травні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000,00 грн;

в червні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000,00 грн;

в липні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000,00 грн;

в серпні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 100 000,00 грн;

у вересні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в жовтні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в листопаді 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в грудні 2022 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в січні 2023 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в лютому 2023 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в березні 2023 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в квітні 2023 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн;

в травні 2023 року нарахована і виплачена додаткова винагорода в сумі 30 000,00 грн.

Архівні довідки чи інші документи про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по липень 2024 року включно суду не надані.

Водночас відповідач не спростував належними доказами твердження позивача про те, що в період дії воєнного стану він щомісячно отримував додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168.

Факт нарахування та виплати позивачеві такої винагороди відповідач не заперечує.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 2011 діяв в редакції від 19 травня 2024 року.

Грошове забезпечення військовослужбовців визначає ст. 9 Закону № 2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилами, наведеними у ч. 3 ст. 9 Закону № 2011, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704), яка на час виникнення спірних правовідносин діяла в редакції від 01 березня 2024 року.

П. 2 Постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, (далі Порядок № 260).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 260 діяв в редакції від 05 червня 2024 року.

Згідно з абз. 1 п. 1 розділу І Порядку № 260 цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду);

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Відповідно до абз. 1 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до п. 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 2 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені п. п. 1 та 4 цієї статті.

За правилами, наведеними в абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011, у рік звільнення зазначених в абз. абз. 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до п. 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

28 лютого 2022 року на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168).

Абз. 1 п. 1 Постанови КМУ № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з абз. 3 п. 1 Постанови КМУ № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Питання наявності/відсутності підстав для включення додаткової винагороди, запровадженої Постановою КМУ № 168, до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини) для обчислення розміру грошової компенсації за невикористану відпустку було предметом розгляду Верховного Суду.

Так, в постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 Верховний Суд навів такі висновки:

«[…]

29. Питаннями, що належить вирішити Верховним Судом, шляхом формування відповідного висновку, в межах розгляду цієї справи є: 1) чи враховується передбачена постановою КМУ № 168 щомісячна додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір допомоги на оздоровлення та допомоги при звільненні; 2) чи враховується передбачена постановою КМУ № 168 щомісячна додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачувальних відпусток.

30. Відповідаючи на перше питання, Верховний Суд зазначає таке.

31. Приписи п. п. 1, 14 ст. 10-1 Закону № 2011 вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення та допомоги при звільненні зі служби.

32. Положення ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.

33. Такими нормативно-правовими актами є Постанова КМУ № 704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок № 260.

34. Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою КМУ № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.

35. За правилами пп. 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

Аналогічне виключення стосовно винагород міститься і в п. 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260, яким визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

36. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд констатує, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.

37. Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 240/26703/23.

38. За такого правового регулювання Верховний Суд дійшов висновку, що обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та допомог на оздоровлення за 2022 - 2023 роки, без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, відповідач діяв правомірно.

[…]

41. Відповідаючи на друге питання, що стосується умов обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, то Верховний Суд констатує, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, пп. 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

42. Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини від 07 листопада 2023 року №133/9275 виплачувалася позивачу, починаючи з квітня 2022 року по лютий 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

43. За таких обставин, Верховний Суд не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині вимог, у зв`язку з чим судові рішення в цій частині необхідно скасувати, а позов задовольнити в цій частині вимог.

[…]».

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 21 листопада 2024 року у справі № 240/28165/23, від 20 грудня 2024 року у справі № 240/21650/23 та інших.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про те, що він має право на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, обчисленої із грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди, установленої Постановою КМУ № 168, яку він щомісячно отримував з лютого 2022 року по липень 2024 року включно.

З наведених вище мотивів суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у тому, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, не входить до складу грошового забезпечення, а також у тому, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено врахування цієї винагороди при обчисленні грошової компенсації за невикористану відпустку.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин з урахуванням висновків Верховного Суду, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку, обчисленої із грошового забезпечення, у складі якого не врахована додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168.

Для повного та ефективного захисту порушеного права позивача отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, обчисленої з дотримання вимог законодавства, належить застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористану відпустку, (а саме за 114 діб щорічної основної відпустки та 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій), з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обчислюється, додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, та провести виплату такої грошової компенсації з урахуванням фактично виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Позивач, виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 07 липня 2024 року, звернувся до суду з цим позовом 25 вересня 2024 року, тобто з дотриманням тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на предмет спору позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Докази здійснення інших судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, на час розгляду справи по суті позивач не надав, а тому на стадії ухвалення судового рішення у справі судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку, обчисленої із грошового забезпечення, у складі якого не врахована додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористану відпустку, (а саме за 114 діб щорічної основної відпустки та 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій), з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обчислюється, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести виплату такої грошової компенсації з урахуванням фактично виплачених сум.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Повне судове рішення складено 06 січня 2025 року.

Суддя Т.О. Кравченко