Справа № 140/11239/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11239/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач1, в/ч НОМЕР_1 ), Адміністрації державної прикордонної служби України (далі - відповідач2, АДПС України) про визнання протиправним та скасування рішення начальника кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України №2610 від 22.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2024 ОСОБА_1 , з метою виїзду за межі території України, прибув до пункту пропуску через державний кордон України для залізничного сполучення «Ягодин». Під час здійснення прикордонного контролю ОСОБА_1 надав уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону - начальнику кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанту ОСОБА_3 наступні документи: паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_5 ; військово-обліковий документ (військовий квиток) від НОМЕР_6 з відміткою про проходження медичного огляду 30.01.2024; довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації №04/392 від 07.02.2024, за змістом якої ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як батько, який має на утриманні трьох дітей віком до 18 років; військово-обліковий документ, сформований 04.07.2024 у додатку «Резерв +», в якому містяться відомості про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 08.07.2032; банківські виписки про сплату аліментів; документи про здійснення відрахувань на сплату аліментів з заробітної плати ОСОБА_1 .

Рішенням начальника кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України за №2610 від 22.09.2024 ОСОБА_1 відмовлено у виїзді з України (далі - рішення).

В оскаржуваному рішенні вказано таку причину відмови: «відсутність підстав на право перетинання державного кордону, так як ОСОБА_1 не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або підтвердити мету своєї поїздки в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки вказані документи у повній мірі підтверджують той факт, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває троє дітей віком до 18 років. Крім того, позивач покликається на те, що в цей же день він перетнув кордон на виїзд з України на іншому пункті пропуску, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

З наведених підстав позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 11.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.25).

У поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов (а.с.29-36) представник відповідача1 позовні вимоги не визнала та вказала, що з аналізу наданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_1 являється батьком трьох дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ОСОБА_5 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - ОСОБА_4). При цьому, матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є ОСОБА_9 , а матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_10 . Доказів того, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 або ж проживає спільно з дітьми - не надав.

Звертає увагу, що в разі, якщо чоловік не проживає однією сім`єю зі своєю дитиною (дітьми), необхідно надати докази утримання такої дитини (дітей). Це може бути рішення суду про призначення аліментів на утримання дитини та довідка з виконавчої служби про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, розміру сплати таких аліментів; рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком; рішення суду про розірвання шлюбу та рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком.

В даному випадку, позивачем на паспортний контроль на підтвердження утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не надано жодного документа, також не надано доказів про відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Долучені до позову виписки по картці ПриватБанк та довідка про доходи не були пред`явлені на паспортний контроль, про що свідчать пояснення посадових осіб органу охорони державного кордону.

Отже, ОСОБА_1 на паспортний контроль 22.09.2024 не надав документів, які б підтверджували факт утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4, одночасно не надав документа, що підтверджує відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

З наведених підстав просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у адміністративному позові (а.с.45-46).

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою перетину державного кордону України прибув у міжнародний пункт пропуску для залізничного сполучення «Ягодин».

Для здійснення прикордонного контролю позивач надав посадовій особі Державної прикордонної служби України такі документи: паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_5 ; військово-обліковий документ (військовий квиток) від НОМЕР_6 з відміткою про проходження медичного огляду 30.01.2024; довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації №04/392 від 07.02.2024; витяг з додатка «Резерв +» (а.с.14-18).

Рішенням начальника кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_2 №2610 від 22.09.2024 про відмову у перетинанні державного кордону України позивачу було відмовлено у виїзді з України.

Як указано в рішенні, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянин України ОСОБА_12 тимчасово обмежений у праві виїзду з України, у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або підтвердити мету своєї поїздки (а.с.19).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виїзді з України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Зазначеному кореспондує стаття 1 Закону України від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-XII).

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Визначення воєнного стану міститься у статті 1 Закону України від 12.12.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) та означає особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до вказаної норми Закону №389-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, пунктом 8 якого установлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно з пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону №389-VIII.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжений відповідними Указами Президента України.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних відносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з тим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ врегульовано підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, абзацом четвертим частини першої цієї статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом статті 3 Закону №3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Постановою від 27.01.1995 №57 Кабінет Міністрів України затвердив Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила перетинання державного кордону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за приписами пункту 1 якого такі визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до пункту 2 цих Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

2) дипломатичний паспорт;

3) службовий паспорт;

4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);

5) посвідчення особи моряка;

6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно з пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Статтею 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI) закріплено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Як обумовлено частиною третьою статті 14 Закону №1710-VІ особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Аналізуючи вищенаведене законодавство, слід дійти висновку, що у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії рф проти України Президентом України на виконання пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України видано Указ №64/2022, яким запроваджено особливий правовий режим воєнного стану. У свою чергу, особливістю цього правового режиму є те, що під час його дії можуть запроваджуватися певні обмеження конституційних прав і свобод громадян, в тому числі вільне залишення території України.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні №15-рп/2001 від 14.01.2001, допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 31.08.2023 у справі №380/572/23, приписи статті 20 Закону №389-VIII, якою визначено правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану, дозволяють дійти висновків, що в умовах дії особливого правового режиму воєнного стану цим Законом визначено правовий статус громадян, обмеження їх прав та гарантій їх здійснення. Такі обмеження прав у свою чергу характеризуються законністю мети, легітимністю підстав таких обмежень, обсягом прав, які підпадають під такі обмеження, межі, визначені тимчасовим періодом дії особливого режиму воєнного стану. Вказане цілком узгоджується з приписами статті 64 Конституції України, норми якої знайшли своє продовження у правовому регулюванні Закону №389-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є батьком трьох дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, а саме: свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_5 (а.с.15-16).

22.09.2024 начальником кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_13 прийнято рішення №2610 про відмову у перетинанні державного кордону України позивачу, яке вмотивоване відсутністю документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон та мету своєї поїздки відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні».

Так, форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону України затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 №457.

У вказаному рішенні зазначаються, з-поміж іншого, підстави та строки тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду з України.

У контексті зазначеного Верховний Суд у постанові від 12.11.2024 у справі №380/11916/22 зауважив, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач лише покликався на Закон України про правовий режим воєнного стану, Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні та Закон, яким затверджено зазначений Указ, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України та строк такого обмеження.

Також спірне рішення не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону.

До того ж використане відповідачем формулювання «відсутність підстав на право перетинання державного кордону» спотворює суть цього права, оскільки приписи статті 14 Закону №1710-VI відмову у пропуску через державний кордон при виїзді з України пов`язують з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон, а не з необхідністю набуття такого права перед виїздом.

З огляду на вказане суд доходить висновку, що рішення посадової особи в/ч НОМЕР_1 від 22.09.2024 №2610 не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається на можливість реалізації конституційного права позивача вільно залишати територію України.

При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач не надав доказів віднесення його до категорії громадян, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, що передбачено пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону, оскільки ця норма Правил не була покладена в основу прийнятого відповідачем рішення, а також не була підставою для відмови в перетинанні державного кордону.

Крім того, пункт 2-6 Правил перетинання державного кордону визначає право на перетин кордону інших військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, і позивач до таких осіб відноситься, позаяк має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та надав посадовій особі відповідача довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 07.02.2024 №04/392, в якій зазначено, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, а також військово-обліковий документ, сформований 04.07.2024 у додатку «Резерв+», в якому наявні відомості про відстрочку позивача від призову на військову службу від час мобілізації до 08.07.2032 (а.с.14).

При вирішенні спірних правовідносин суд також враховує, що в день прийняття спірного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, тобто 22.09.2024, позивач все ж таки перетнув кордон України в іншому пункті пропуску, про що свідчить відповідний штамп в паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 (а.с.21).

Зазначена обставина вказує на непослідовність дій посадових осіб прикордонної служби, оскільки в одному випадку посадова особа вважає достатнім перелік наданих документів для підтвердження права на виїзд за кордон, а в іншому випадку - ні.

Підсумовуючи вищевикладене, суди дійшов висновку про протиправність відмови відповідача в перетинанні державного кордону позивачу.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_1 ) як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів про правомірність винесення рішення від 22.09.2024 №2610 про відмову в перетинанні державного кордону України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що з врахуванням вимог статті 245 КАС України належать до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_9 про відмову в перетинанні державного кордону України від 22.09.2024 №2610.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень підпункту 1 пункту 3 частини другої, частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру належало сплатити 968,96 грн судового збору (0,4 х 2684,00 грн х 0,8, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року; 0,8 - коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі).

При цьому позивачем сплачено судовий збір в розмірі 970,00 грн, що слідує з платіжної інструкції від 08.10.2024 (а.с.6).

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів належить відшкодувати судові витрати, які пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 968,96 грн, при цьому питання про повернення надміру сплаченого судового збору може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про відмову в перетинанні державного кордону України від 22.09.2024 №2610.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій