Справа № 600/2418/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/2418/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, третьої особи ОСОБА_2 , про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, третьої особи ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 в оформленні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, право на яку гарантовано йому частиною першою статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з метою отримання відстрочки від проходження військової служби під час мобілізації на підставі частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останній звернувся до відповідача із відповідною заявою до якої подав документи, які підтверджують те, що його мати є особою з інвалідністю II групи, а також про відсутність інших осіб, які зобов`язані її утримувати.

Разом з тим, відповідачем відмовлено у оформленні передбаченої законом відстрочки від мобілізації, підставою відмови зазначено те, що оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації можливе тільки за особистої участі у ТЦК та СП.

Позивач вважає відмову в оформленні відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації протиправною.

При цьому, вважає необґрунтованими посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, якою затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно якої передбачено обов`язок військовозобов`язаного подавати документи під час особистого прийому в ТЦК, а не дистанційно, оскільки вказана вище постанова №560 набрала чинності та опублікована 18.05.2024р., тобто після звернення до відповідача.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що позивач звернувся до відповідача із заявою, які надійшли 18.05.2024 та 20.05.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю І чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Наголошував на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачеві надано відповідь, в якій роз`яснено, що оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки за наявності належних документів та особистої участі у ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку, згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024. Тобто, розглянувши подану заяву, відповідач вчинив дії відповідно до нормативних та підзаконних актів. Тому діяльність відповідача відповідає приписам діючого законодавства та не порушує права позивача.

Відповідач зазначив, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто (власною особою, безпосередньо) призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через інших осіб.

3. Третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких зазначається про те, що остання підтримує вимоги позивача в повному обсязі, вважає такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а дії відповідача щодо не оформлення відстрочки протиправними, які порушують її права як пенсіонера за віком та інваліда.

4. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якої наведені переважно подібні аргументи, які викладенні в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено повністю.

3. Ухвалою суду за клопотання позивача залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору матір позивача ОСОБА_3 .

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 16.05.2024 року позивачем подано через засоби поштового зв`язку AT «Укрпошта» до відповідача заяву про оформлення відстрочки на підставі частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мати позивача є особою з інвалідністю II групи. Інші особи, які зобов`язані її утримувати згідно закону, відсутні.

2. На підтвердження фактичних обставин до зави були надані: нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ); нотаріально засвідчена копія довідки до акту огляду МСЕК (серія 12 ААГ №577900); нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження від 27.12.1979р. (серія НОМЕР_3 ); нотаріально засвідчена копія Акту обстеження матеріально-побутових умов №104 від 05.03.2024р.; нотаріально засвідчена копія Акту №105 від 05.03.2024р.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.07.1983р. (серія НОМЕР_4 ).

3. 23.05.2024 року за результатами розгляду заяви позивача відповідачем надано лист - відповідь, в якому повідомлено останнього про те, що заяви від 16.05.2024, які надійшли 18.05.2024 та 20.05.2024 розглянуто в межах компетенції.

Зокрема зазначено, що особливість ведення військового обліку, в тому числі оформлення відстрочки, не передбачає можливості участі військовозобов`язаного дистанційно. Про це свідчать наступні слова у нормах законодавства: «громадяни зобов`язані прибувати за викликом» або «з`являтися за викликом», «зобов`язані особисто повідомити про...», «особисто прибувати...», «особисто в семиденний строк...», «проходити медичний огляд...», «особисто надавати документи...» та інші.

Таким чином, оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки за наявності належних документів та особистої участі у ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року.

Крім того, повідомлено про те, що згідно вимог п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач, як громадянин України, зобов`язаний: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно п. 11 ст. ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Ви зобов`язаний були особисто в семиденний строк повідомити третій відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміни сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи.

За порушення норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови Кабінету Міністрів України №1487 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в частині порушення військовозобов`язаним правил військового обліку в особливий період, передбачена адміністративна відповідальність (ч.2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

В подальшому, до порушників, які ухиляються від військового обліку військовозобов`язаних, застосовується кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 337 Кримінального кодексу України).

Також, повідомлено позивача про обов`язок позивача прибути у термін до 15.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . З собою мати паспорт, військово-облікові документи, документи, які підтверджують право на відстрочку та документи, що містять інформацію про зміни сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Заперечуючи проти позову, аргументи відповідача фактично зводились до того, що надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки за особистою явкою/участю військовозобов`язаного.

Тому, відсутні підстави для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

2. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діяв на момент розгляду даної справи.

3. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (Закон № 2232-ХІІ) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Згідно із частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції на час звернення до відповідача станом на 16.05.2024 року) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

4. Як встановлено судом, на підтвердження отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, позивачем разом із заявою додані документи, які на його думку підтверджують зазначені обставини.

Однак, рішенням (листом) відповідача відмовлено позивачеві в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного.

5. Оцінюючі спірні правовідносини, суд також враховує наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оборону" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 статті 38 зазначено вище Закону передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

6. Відповідно до вимог Порядку -1487 (додаток 2 до Порядку) також встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

7. Відповідно до вимог статті 22 Закону України Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до посадових осіб відповідача із заявою про надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема з тих підстав, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають батьків з числа осіб з інвалідністю.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем надано відповідь на заяву, в якій повідомлено останнього (окрім іншого), про необхідність особисто з`явитись позивачу, для оформлення відстрочки з посиланням на норми відповідного законодавства. В свою чергу, позивачем проігноровано виклик до відповідача для розгляду питання щодо надання відстрочки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що виходячи з аналізу нормативно - правових актів яким регулюються спірні правовідносини щодо прийняття/проходження військової служби, військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно. Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача. Іншими словами, проходження публічної служби, а так само призов на службу чи відстрочка не може відбуватись дистанційно, так само як правовідносини щодо такої служби не можуть врегульовуватись нормативними актами, які цього не стосуються, як то Законом України "Про звернення громадян".

Системний аналіз наведеного вище в сукупності, дає підстави суду дійти висновку, що заявлені вимоги позивача є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, останнім під час звернення до відповідача з метою отримання відстрочки від призову, не було дотримано вимог нормативних актів, які регулюють питання військового обліку, військового обов`язку і проходження військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема в частині особистого звернення та особистої явки, які імперативно визначають особисту участь останнього.

Варто зауважити, що спосіб захисту - матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

8. Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки серед іншого здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Наведена позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України судом враховуються під час застосування до спірних правовідносин.

9. Отже, гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права мас бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р.№3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суду об`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (в даному випадку бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/4406/16 та від 15.08.2019 р. у справі №1340/4630/18.

10. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам і відповідатиме вимогам Закону, щодо покладених на заявника обов`язків.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

В свою чергу, позивач власною поведінкою продемонстрував протиправну бездіяльність, яка стосується власної (особистої) неявки в орган ТЦК та СП, що по своїй суті унеможливлює фіксацію в облікових, а також в особистих документах позивача відомостей про відстрочку.

Слід також зазначити і те, що на час вирішення даного спору, чинною редакцією абз.11 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відстрочка у випадку позивача можлива, якщо мати позивача, як особа із числа осіб з інвалідністю не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.

Як свідчать матеріали справи, таке питання з участю учасників спірних правовідносин взагалі не перевірялось, що в черговий раз свідчить про передчасність заявлених вимог.

З огляду на зазначене вище з урахуванням того, що позивач особисто не звертався до посадових осіб відповідача для оформлення відстрочки від призову, як того імперативно вимагає спеціальне законодавство, з приводу військового обліку, військового обов`язку і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відтак і вимоги позивача до РТЦК та СП є безпідставними та задоволенню не підлягають.

11. Суд критично оцінює доводи позивача, про те, що відповідач безпідставно посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, якою затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», (далі - Порядок № 560) якою передбачено обов`язок військовозобов`язаного подавати документи під час особистого прийому в ТЦК, оскільки дана постанова №560 набрала чинності 18.05.2024р., тобто після моменту звернення позивача до відповідача, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що зазначена вище постанова набула чинності 18.05.2024, у той час, як лист відповідача датований 23.05.2024 року, що власне сторонами не заперечується. Тобто, спірні правовідносини виникли, після набрання законної сили відповідних змін в законодавстві.

При цьому, суд звертає увагу на дію нормативно-правового акта в часі. Зокрема, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (преамбула Конституції України).

12. Таким чином згідно вимог Порядку № 560 також передбачено особисте звернення та особистої явка позивача з метою отримання відстрочки від проходження військової служби.

Проаналізувавши наведе вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

13.Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_5 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_6 ).

Третя особа - ОСОБА_2 - ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя О.В. Боднарюк