Справа № 240/19827/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/19827/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Харківській області) від 03 вересня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ в Житомирській області) призначити йому з 26 серпня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, періоди роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі у зоні відчуження Чорнобильської АЕС.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має достатній період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС на посадах у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж» та Державному спеціалізованому підприємстві «Північна Пуща», який дає право на пенсію на пільгових мовах. Однак, відповідач-1 протиправно не зарахував весь період роботи у шкідливих умовах до пільгового стажу роботи за Списком №1 з огляду на не проведення атестації робочого ТОВ «Буденергомонтаж». Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у ряді постанов, уважає, що має право на зарахування всього періоду роботи до пільгового стажу.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

18 листопада 2024 року до суду надійшов відзив з витребуваними судом документами, у якому відповідач-2 просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення», а також Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) та листа Міністерства соціальної політики України від 09 квітня 2013 року №3739/0/14-13/13, до стажу роботи за Списком №1 зараховується робота в зоні відчуження після 01 січня 2010 року на підставі довідок про пільговий характер роботи, за формою згідно з додатком до Порядку №637, та за результатами атестації робочих місць. Такі документи позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком подані не були, що, на переконання відповідача-2, виключає правові підстави для призначення пенсії.

Відповідач-1 своїм право на подання відзиву не скористався.

Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У період з 16 по 31 грудня 2024 року головуюча суддя перебувала у відпустці.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26 серпня 2024 року звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Відповідно до принципу екстериторіальності, заява позивача розглянута відповідачем-1, який рішенням від 03 вересня 2024 року №55 відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування зазначив, що страховий стаж позивача становить 23 років 9 місяців 10 днів, страховий стаж з урахуванням кратності 25 років 9 місяців 10 днів у тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1 - 2 років 0 місяців. За поданими документами до страхового стражу враховано всі періоди роботи. До пільгового стажу не враховано період роботи згідно довідки від 08 серпня 2024 року №02/15, оскільки відсутні пільгова довідка та накази на атестацію робочих місць.

Листом від 03 вересня 2024 року №0600-0216-8/112211 відповідач-2 повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії.

Уважаючи таке рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Починаючи з 01 січня 2004 року таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон України №1788-ХІІ).

Отже, оскільки названі Закони регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України №1058-ІV, як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України №1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України №1058-ІV.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України № 1788-ХІІ (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, далі - Закону України № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України № 213-VIII раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ віковий ценз для чоловіків з 50 років було збільшено до 55 років та страховий стаж з 20 років до 25 років.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України № 1788-ХІІ.

У цьому випадку, розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100% розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01 січня 2015 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України № 1058-ІV правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом «а» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII - 11 листопада 2017 року, яким текст Закону України № 1058-ІV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України № 2148-VІІІ у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України № 1058-ІV, де вказувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України №1058-ІV, у редакції Закону України №2148-VІІІ, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України № 2148-VІІІ наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону України №1788-ХІІ у редакції Закону України № 213-VIII та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV у редакції Закону України № 2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття 23 січня 2020 року Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України № 1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, починаючи з 23 січня 2020 року, в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ, у редакції до прийняття Закону України № 213-VIII та частина 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV у редакції Закону України № 2148-VIII.

Таким чином, вимоги названих законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу та страхового стажу для призначення пенсії за віком, на пільгових умовах за Списком № 1, які складають 50 та 20 років за пунктом «а» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ, у редакції до прийняття Закону України № 213-VIII та 55 і 25 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV у редакції Закону України № 2148-VIII, відповідно.

У справах «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року) та «Серков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вище вказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Ураховуючи частину 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 2011 року по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд доходить висновку, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз та страховий стаж мають бути встановлені на рівні найменшої величини, тобто 50 та 20 років.

У цьому випадку мотиви вчинення відповідачем-1 владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь пенсіонера.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, в якій вказано, що оскільки норми Закону України № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення № 1-р/2020, та Закону України № 1058-ІV регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону України №1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, а не Закону України №1058-ІV.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області протиправно посилалось в оскаржуваному рішенні на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України №1058-ІV в частині необхідності наявності страхового стажу не менше 25 років, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, позивач, станом на момент звернення до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії досяг 50 річного віку та мав 20 років страхового стажу, які необхідні для призначення пенсії за пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України №1788-ХІІ.

Надаючи правову оцінку висновку органу Пенсійного фонду щодо відсутності у позивача спеціального страхового стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, суд зауважує на таке.

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у період спірних правовідносин був затверджений постановами Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, яка діяла до 03 серпня 2016 року і від 24 червня 2016 року № 461. Так, зокрема, відповідно до:

- позиції 22.1-1г п. 1 «Роботи на підприємствах, у науково-дослідних інститутах, лабораторіях, конструкторських і дослідно-конструкторських організаціях і медичних установах» розд. XXII. «РОБОТИ З РАДІОАКТИВНИМИ РЕЧОВИНАМИ ТА ДЖЕРЕЛАМИ ІОНІЗУЮЧИХ ВИПРОМІНЮВАНЬ І БЕРИЛІЄМ» Списку №1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 право на призначення пенсії на пільгових умовах у зв`язку з виконання робіт за цим Списком мають:

«працівники, зайняті повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджується Мінприроди за погодженням з Мінсоцполітики та МОЗ»;

- підрозд. 4 розд. ХХІІ Списку №1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 право на призначення пенсії на пільгових умовах у зв`язку з виконання робіт за цим Списком мають: «Працівники, зайняті на роботах у зоні відчуження, сумарна щільність забруднення території якої радіонуклідами становить 100 кБк/м2 і більше.».

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно абзаців 1 - 2 пункту 20 названого Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом зі змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також не заперечується учасниками справи, ОСОБА_1 у період з 29 вересня по 31 грудня 2010 року, з 15 квітня по 31 грудня 2011 року, з 03 січня по 31 грудня 2012 року, з 11 січня по 11 грудня 2013 року, з 06 лютого по 25 грудня 2014 року, 01 лютого по 25 грудня 2015 року, з 01 лютого по 30 грудня 2016 року, з 10 січня по 29 грудня 2017 року, з 09 січня по 17 грудня 2018 року, з 03 січня по 27 грудня 2019 року, з 03 січня по 27 квітня та з 16 червня по 30 грудня 2020 року та з 20 січня по 31 грудня 2021 року працював на посадах арматурника, монтажника та лицювальника - плиточника у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж».

Відповідно до довідки від 08 серпня 2024 року №02/15, виданої ТОВ «Буденергомонтаж», ОСОБА_1 у зазначені періоди був безпосередньо зайнятий на роботах, визначених рішеннями Урядової Комісії СРСР по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС №87 від 07 серпня 1986 року, №108 від 19 серпня 1986 року, №173 від 18 вересня 1986 року, №339 від 05 січня 1987 року, №21 від 02 лютого 1987 року, передбачених постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року за №665-195 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року №1497-378, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за №1173, постановами Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 та від 05 грудня 2007 року №1400.

Окрім того, зі змісту документів, які надавалися ОСОБА_1 до територіальних органів Пенсійного фонду України, вбачається, що згідно наявної в лабораторії ІДК ЦРБ інформацією доза зовнішнього опромінення позивача, отримана за період виконання робіт на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» у складі сторонньої організації з жовтня 2010 року по серпень 2020 року становить 22,04 мЗв.

Наведені вище обставини, на переконання суду, свідчить, що діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж», пов`язана із діяльністю ДСП «Чорнобильська АЕС», яке внесене до Переліку підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники яких зайняті повний робочий день, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, затвердженого наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13 березня 2012 року №576.

Поміж цим, судом ураховується, що порядок обчислення страхового стажу та коефіцієнту стажу регламентовано статтями 24 і 25 Закону України №1058-ІV.

Так, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 указаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно абзаців 9, 10 частини 3 вказаної правової норми страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Водночас, приписи частини 1 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначають, що час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

За правилами постанови Кабінету Міністрів України «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» від 10 вересня 2008 року № 831 починаючи з 01 січня 2009 року особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).

Відтак суд приходить до висновку, що у спірному випадку позивач, як особа, яка постійно виконувала роботи у зоні відчуження з 29 вересня по 31 грудня 2010 року, з 15 квітня по 31 грудня 2011 року, з 03 січня по 31 грудня 2012 року, з 11 січня по 11 грудня 2013 року, з 06 лютого по 25 грудня 2014 року, 01 лютого по 25 грудня 2015 року, з 01 лютого по 30 грудня 2016 року, з 10 січня по 29 грудня 2017 року, з 09 січня по 17 грудня 2018 року, з 03 січня по 27 грудня 2019 року, з 03 січня по 27 квітня та з 16 червня по 30 грудня 2020 року та з 20 січня по 31 грудня 2021 року має право на вище наведені пільги у вигляді зарахування відповідного стажу не в одинарному, а у полуторному розмірі, що за своєю суттю є компенсацією за такі умови праці і гарантією дотримання трудових прав позивача.

Суд також уважає безпідставним твердження відповідачів про необхідність надання ОСОБА_1 документів, що підтверджують атестацію робочих місць як умову для зарахування спірних періодів роботи.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а зазначила, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Наведене, на переконання суду, обумовлює висновок про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 03 вересня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 26 серпня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового страхового стажу, що має право на зменшення пенсійного віку, періоди роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, а саме: періоди роботи в ТОВ «Буденергомонтаж» з 29 вересня по 31 грудня 2010 року, з 15 квітня по 31 грудня 2011 року, з 03 січня по 31 грудня 2012 року, з 11 січня по 11 грудня 2013 року, з 06 лютого по 25 грудня 2014 року, 01 лютого по 25 грудня 2015 року, з 01 лютого по 30 грудня 2016 року, з 10 січня по 29 грудня 2017 року, з 09 січня по 17 грудня 2018 року, з 03 січня по 27 грудня 2019 року, з 03 січня по 27 квітня та з 16 червня по 30 грудня 2020 року та з 20 січня по 31 грудня 2021 року, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно частини 1 статті 58 указаного Закону Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України. Такі ж висновки випливають й зі змісту наведених вище положень Закону України №1058-ІV.

Разом з тим, покладаючи на відповідача-2 обов`язок повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії останньому з урахуванням висновків суду, суд фактично втрутиться у дискрецію суб`єкта владних повноважень, позбавивши останнього альтернативних варіантів поведінки, на яких безпосередньо наголошувалося у судовому рішенні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 на роботах за Списком № 1 у полуторному розмірі трудовий стаж за періоди роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж» з 29 вересня по 31 грудня 2010 року, з 15 квітня по 31 грудня 2011 року, з 03 січня по 31 грудня 2012 року, з 11 січня по 11 грудня 2013 року, з 06 лютого по 25 грудня 2014 року, 01 лютого по 25 грудня 2015 року, з 01 лютого по 30 грудня 2016 року, з 10 січня по 29 грудня 2017 року, з 09 січня по 17 грудня 2018 року, з 03 січня по 27 грудня 2019 року, з 03 січня по 27 квітня та з 16 червня по 30 грудня 2020 року та з 20 січня по 31 грудня 2021 року, та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

При цьому, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Харківській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вище наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

З огляду на те, що виникнення спірних правовідносини обумовлено прийняттям саме ГУ ПФУ в Харківській області рішення, яке за результатами розгляду справи, визнане протиправним, суд приходить до висновку, що вся сума судового збору підлягає стягненню з останнього

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03 вересня 2024 року №55 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 на роботах за Списком № 1 у полуторному розмірі трудовий стаж за періоди роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж» з 29 вересня по 31 грудня 2010 року, з 15 квітня по 31 грудня 2011 року, з 03 січня по 31 грудня 2012 року, з 11 січня по 11 грудня 2013 року, з 06 лютого по 25 грудня 2014 року, 01 лютого по 25 грудня 2015 року, з 01 лютого по 30 грудня 2016 року, з 10 січня по 29 грудня 2017 року, з 09 січня по 17 грудня 2018 року, з 03 січня по 27 грудня 2019 року, з 03 січня по 27 квітня та з 16 червня по 30 грудня 2020 року та з 20 січня по 31 грудня 2021 року, та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 1229 (одну тисячу двісті двадцять дев`ять) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

02.01.25