Справа № 460/5233/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5233/24 пров. № А/857/20368/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 10 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області) №13 від 16.11.2023 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачці з 13.11.2023 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі №460/5233/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що наявне у позивачки посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років.

Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та таке надає право на отримання пільг, визначених Законом для такої категорії, зокрема і на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем ГУ ПФУ в Рівненській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Скаржник зазначає, що постійне місце роботи/навчання особи нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт навчання в Пінському педагогічному училищі ім. О.С. Пушкіна та роботи на території Республіка Білорусь заперечує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в (с. Тутовичі) у період з 01.09.1985 по 28.06.1989, з 15.08.1989 по 28.08.1995 роки.

Таким чином, на думку скаржника, право на призначення позивачці пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 01.10.1997 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Згідно з довідкою ЦНАП Сарненської міської ради №03/29-339 від 02.08.2023 позивачка має зареєстроване місце проживання в с. Тутовичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.08.1989 та з 26.09.1995 по даний час. Підстава видачі: погосподарські книги с.Тутовичі.

Згідно з довідкою ЦНАП Сарненської міської ради №03/29-429 від 27.09.2023 позивачка має зареєстроване місце проживання в с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.08.1989 та з 26.09.1995 по даний час. Підстава видачі: погосподарська книга №2 с.Тутовичі за 1986-1990; погосподарська книга №3 с.Тутовичі за 1991-1995, будинкова книга 2 №447.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

13.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №13 від 16.11.2023 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю необхідного часу роботи/проживання на території гарантованого добровільного відселення.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявниці 54 роки 2 місяці 17 днів, страховий стаж становить 33 роки 8 місяців 7 днів. Тривалість проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 0 років 0 місяців 0 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Довідка №03/29-429 від 27.09.2023 видана ЦНАПом Сарненської міської ради потребує додаткової перевірки на предмет встановлення факту проживання на забрудненій території з 01.01.1986 по 01.08.1989, оскільки заявниця навчалась та працювала по 1995 рік в Республіці Білорусь. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 від 28.06.1989 (печатка потребує перекладу та уточнення форми навчання).

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Пунктом 2 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.

При цьому, особам, які проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з тих підстав, що станом на 01.01.1993 вона не проживала (відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, оскільки документами не підтверджено такого факту проживання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 3 категорії.

Відповідно до довідки ЦНАП Сарненської міської ради №03/29-339 від 02.08.2023, позивачка має зареєстроване місце проживання в с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.08.1989 та з 26.09.1995 по даний час. Підстава видачі: погосподарські книги с.Тутовичі.

Згідно з довідкою ЦНАП Сарненської міської ради №03/29-429 від 27.09.2023, позивачка має зареєстроване місце проживання в с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 01.08.1989 та з 26.09.1995 по даний час. Підстава видачі: погосподарська книга №2 с.Тутовичі за 1986-1990; погосподарська книга №3 с.Тутовичі за 1991-1995, будинкова книга 2 №447.

Копією диплому НОМЕР_2 підтверджено, що в 1985 році позивачка вступила до Пінського педагогічного училища ім. А.С.Пушкіна, яке закінчила 28.06.1989 (а.с. 14).

Також відповідно до копії диплому НОМЕР_2 у період з 1989 року по 28.06.1991 позивачка навчалася у Пінському педагогічному училищі ім. А.С.Пушкіна (а.с. 16).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 позивачка з серпня 1989 року по 28.08.1995 працювала на території Республіки Білорусь (Любань, Мінська обл.).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що період фактичного проживання позивачки на території гарантованого добровільного відселення складає менше 3 років, а факт навчання та роботи ОСОБА_1 на території Республіки Білорусь виключає можливість її постійного проживання в с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, то вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 при розгляді справи № 460/23707/22, від 02.10.2024 при розгляді справи № 500/551/23 та від 11.11.2024 при розгляді справи № 460/19947/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі № 460/5233/24 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк