Справа № 120/11403/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 січня 2025 р. Справа № 120/11403/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2), в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 № 00000 щодо відмови в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.06.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону Україну «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.06.2024.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача Кучер В.М. - зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ "«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Досягнувши 60-річного віку, 26.06.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід із пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком на загальних підставах. Проте рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.08.2024 № 00000 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, мотивуючи дану відмову відсутністю правових підстав для переведення на інший вид пенсії.

Представник позивача вважає протиправним рішення пенсійного органу 02.08.2024 № 00000, у зв`язку із чим звернувся з позовом до суду із вимогою зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою від 03.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.

10.09.2024 на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ГУ ПФУ в Донецькій області заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав, що переведення з одного типу пенсійних виплат на інший у т.ч. переведення в межах одного виду пенсії - за віком, що має місце у даному випадку, не змінює сутності такої процедури. А визначення терміну "переведення" не може застосовуватись у значенні "первинного призначення" пенсії. Заявнику призначено та виплачується пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ЗУ № 1058 з 19.01.2006, тому відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки при переведенні на пенсію за віком на загальних підставах.

18.09.2024 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення заявлених позивачем вимог та вказав, що оскільки позивач вже є одержувачем пенсії за віком, повторний її розрахунок законодавством не передбачений. Права ОСОБА_1 в частині зобов`язання здійснити призначення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки на час розгляду даної справи не порушені, оскільки жодних переведень з виду на вид в межах одного закону чи на підставі різних законів по пенсійній справі позивача не проводилось.

ГУ ПФУ у Вінницькій області наголошує, що проживання позивача на території, яку обслуговує відповідач 2 не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не є суб`єктом прийняття оскаржуваного рішення, а як висновок є неналежним відповідачем у даній справі.

20.09.2024 від представника позивача через систему "Електронний суд" було подано дві ідентичні за свої змістом заяви про уточнення позовних вимог в частині суб`єкта владних повноважень, який має вирішувати питання про призначення пенсії.

Ознайомившись з заявою про уточнення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 01.10.2024 направило на адресу суду відзив, вказавши, що заяви позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині виплати пенсії ОСОБА_1 , управління вказує, що відсутні підстави для її задоволення, як передчасної. Оскільки спору в цій частині фактично не існує, відповідний перерахунок пенсії ще не проведено та її виплату не здійснено. Також, відповідач 2 звертає увагу суду на те, що позивач уже перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 2006 року.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 19.01.2006 отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

26.06.2024 позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою від 26.07.2024 № 2376, у якій просив про перехід із пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком на загальних підставах, та просив під час призначення пенсії за віком застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.08.2024 № 00000 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки заявнику призначено та виплачується пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ЗУ № 1058 з 19.01.2006.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України забезпечення громадян у разі їх повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом гарантується, зокрема, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), який був прийнятий до прийняття Конституції України, передбачав право на пенсійне забезпечення, яке за своєю природою та принципами відрізнялось від гарантованого Основним Законом загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Основи).

Відповідно до статті 2 Основ Законодавство України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування складається з цих Основ та прийнятих відповідно до них законів, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 4 Основ пенсійне страхування є одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На реалізацію положень Конституції України та Основ 09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI (далі Закон № 1058), який, серед іншого, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (набрав чинності з 01.01.2004).

З прийняттям Закону № 1058 він набув статусу провідного закону у сфері пенсійного страхування, яким врегульовано усі правовідносини пов`язані з функціонуванням системи пенсійного страхування, призначенням, перерахунком і виплатою пенсій.

Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також цим пунктом визначено сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", положення якого застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Аналогічного змісту положення відображено у примітці преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, Законом № 1058 передбачено його пріоритет над іншими Законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, у якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом. В іншій частині Закон № 1788 не діє.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові від 18.05.2022 по справі № 127/15788/16-а.

Так, відповідно до пункту 2 розділу ХV Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 27 Закону № 1058-IV встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = ЗП . КС, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Тобто, особи, які працювали повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці (за Списком № 1), в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку. При цьому така пенсія є пенсією за віком, яка згідно з вищенаведеними положеннями призначається, перераховується та виплачується відповідно до положень Закону № 1058-IV.

Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Із системного аналізу зазначених норм слідує, що при переведенні з одного виду пенсії на інший відбувається зміна виду пенсії, що визначені законодавством.

Таким чином, в даному випадку безпідставно стверджувати, що відбудеться переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, що призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і є різновидом пенсії за віком (зі зменшенням загального пенсійного віку), що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку з досягненням ним загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 334/2653/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 185/860/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 333/1856/17 та ряду інших.

Оскільки заява позивача до пенсійного фонду фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена в 2006 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021 - 2023 роки.

Подібна правова позиція висловлена ВС у постанові 30.11.2023 по справі № 580/3792/23.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних із сплатою ним судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.01.2025.

Суддя Томчук Андрій Валерійович