Справа № 600/662/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/662/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Кириленко Андрій Володимирович до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Кириленко Андрій Володимирович до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.10.2022 по 04.12.2022; з 21.12.2022 по 19.05.2023 з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.10.2022 по 04.12.2022; з 21.12.2022 по 19.05.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану на території України, позивач з 09.10.2022 по 04.12.2022; з 21.12.2022 по теперішній час (дата видачі довідки 19.05.2023), брав безпосередню участь у бонових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання.

Вказував, що звертався до відповідача з заявою про здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, з урахуванням виплачених сум, за період з жовтня 2022 по теперішній час та з вересня 2022 по теперішній час. Відповідач листом від 16.10.2023 №5049, у відповідь на заяву представника позивача надав Довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року від 25.09.2023 №2023/2141. Водночас, за період з 09.10.2022 по 04.12.2022, з 21.12.2022 по 19.05.2023 грошова винагорода в розмірі 100000 грн не нарахована та не виплачена, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.02.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої з сторін про інше.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав суду відзив на позовну заяву, в якому щодо здійснення виплати додаткової винагороди за період з 08.10.2022 по 06.12.2022 зазначав, що у вказаний період підрозділ в якому проходить службу солдат ОСОБА_1 розміщувався в районі населеного пункту Гельмязєв Київської області. Солдат ОСОБА_1 та його підрозділ не приймав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів. У військовій частині НОМЕР_1 відсутні бойові накази (розпорядження), записи в журналах бойових дій, рапорти командирів підрозділів про безпосередню участь солдата ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення таких заходів за вказаний період, таким чином немає підстав для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 гривень пропорційно дням виконання бойових (спеціальних) завдань солдату ОСОБА_1 з 08.10.2022 по 06.12.2022. Додатково вказував, що з 11.08.2022 відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2022 року №237 "Про визначення районів введення воєнних (бойових) дій" Київська область була виключена зі списку областей, які відносяться до зони бойових дій.

Щодо здійснення виплати додаткової винагороди за період з 07.12.2022 по 31.12.2022 відповідач вказував, що 07.12.2022 солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №298 від 07.12.2022 прибув в район за призначенням військової частини НОМЕР_1 з метою виконання бойового завдання за призначенням на території Харківської області. За період з 07.12.2022 по 31.12.2023 позивачу додаткова винагорода збільшена до 100000 гривень за виконання бойових (спеціальних) завдань була виплачена в повному обсязі, виплата відбулася в січні 2023 року.

Щодо здійснення виплати додаткової винагороди за січень 2023 року, відповідач вказував, що за січень 2023 року позивачу не була виплачена підвищена додаткова винагорода, а виплачена в розмірі 30000 гривень, у зв`язку з тим, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України "Про визначення районів введення воєнних (бойових) дій" №26 від 02.02.2023 районами воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року в Харківській області є: Куп`янський район: Дворічанська селищна територіальна громада, Петропавлівська сільська територіальна громада.

Щодо здійснення виплати додаткової винагороди за лютий та березень 2023 року відповідач вказував, що за лютий 2023 грошова винагорода була здійснена в червні 2023 року. За виконання вище зазначених завдань солдата ОСОБА_1 було включено до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської) діяльності №83 від 16.01.2024 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану" за березень 2023 року. Проте у зв`язку із призупиненням виплати грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) дана виплата здійснена не була. Відповідно до абзаців 9, 10 пункту 15 розділу І наказу МОУ №260 для отримання додаткової винагороди позивачу необхідно повернутись для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , після чого наказом командира виплату грошового забезпечення йому буде поновлено. Щодо здійснення виплати додаткової винагороди за квітень і травень 2023 року вказував, що підрозділу, в якому приходить службу позивач на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської) діяльності №83 від 16.01.2024 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану" було здійснено виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року та травень 2023 року. Командиром підрозділу буди подані рапорти з необхідним пакетом документів про виплату такої винагороди за квітень 2023 року та травень 2023 року, до даних рапортів не було включено солдата ОСОБА_1 , а отже він не виконував завдань за які передбачена виплата підвищеної додаткової винагороди за квітень 2023 року та травень 2023 року в районах, які відносяться до районів введення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2023 №205 солдата запасу ОСОБА_1 , з 09.09.2022 зараховано на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (за Каталогом продуктів) у військовій частині НОМЕР_2 з сніданку 10.09.2022 та призначено на посаду стрільцяснайпера 2 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти НОМЕР_3 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100672А.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023, позивач, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 09.10.2022 по 04.12.2022, з 21.12.2022 по теперішній час приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання.

Підставою для видачі вказаної довідки зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №232 від 06.10.2022.

У зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати підвищеної додаткової грошової винагород у розмірі 100000 грн за період з 01.10.2022 по вересень 2023 року.

Проте, листом від 16.10.2023 №5049 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про те, що 08.10.2022 солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №235 від 09.10.2022 прибув у район за призначенням військової частини НОМЕР_1 , в оперативне підпорядкування оперативного угрупування військ з оборони міста Київ з метою виконання бойового завдання за призначенням на території Київської області.

З 08.10.2022 по 07.12.2022 підрозділ, в якому проходить службу солдат ОСОБА_1 розміщувався в районі населеного пункту Гельмязєв Київської області. Солдат ОСОБА_1 та його підрозділ не приймав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів. У військовій частині НОМЕР_1 відсутні бойові накази (розпорядження), записи в журналах бойових дій, рапорти командирів підрозділів про безпосередню участь солдата ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення таких заходів за вказаний період, таким чином немає підстав для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн з 08.10.2022 по 06.12.2022.

Довідково зазначено, що з 11.08.2022 відповідно до наказу головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2022 №237 "Про визначення районів введення воєнних (бойових) дій" Київська область була виключена зі списку областей, які відносяться до зони бойових дій.

07.12.2022 солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №298 від 07.12.2022 прибув в район за призначенням військової частини НОМЕР_1 з метою виконання бойового завдання за призначенням на території Харківської області.

26.05.2023 солдату ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №148 від 22.05.2023 вибув у відпустку за сімейними обставинами в АДРЕСА_1 .

Не прибувши з відпустки 06.06.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №164 від 06.06.2023 солдат ОСОБА_1 проходить стаціонарне лікування в Обласному комунальному некомерційному підприємстві "Чернівецька обласна психіатрична лікарня" з 06.06.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №225 від 06.08.2023 солдат ОСОБА_1 прибув у район виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 Харківську область зі стаціонарного лікування з Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна психіатрична лікарня" 06.08.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 30.08.2023 солдат ОСОБА_1 вибув для проходження військово-лікарської комісії до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону місто Харків 30.08.2023.

З 09.09.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №262 від 09.09.2023 солдат ОСОБА_1 рахується, як такий, що не повернувся з огляду військово-лікарської комісії до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 та відсутній на військовій службі без поважних причин, у зв`язку з чим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №263 від 10.09.2023 останньому призупинено виплату грошового забезпечення з 09.09.2023.

Вказано, що в період з 26.05.2023 по 06.08.2023 і з 30.08. по 09.09.2023, у зв`язку з перебуванням у відпустці та на лікуванні солдат ОСОБА_1 не виконував бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) і не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення здійснення), тому відповідно до розділу ХХХІV наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 позивач не може претендувати на виплату підвищеної додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн за дані періоди.

Зазначено, що грошове забезпечення та, у тому числі і грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2023 за період з 01 жовтня 2022 по вересень 2023 військовою частиною НОМЕР_1 була виплачена в повному обсязі.

Підвищена додаткового грошова винагорода у розмірі 100000 грн пропорційно дням виконання бойових завдань солдату ОСОБА_1 за періоди з 07.12.2022 по 31.12.2022 та з 01.02.2023 по 28.02.2023 була виплачена в повному обсязі пропорційно дням виконання завдань.

Що стосується виплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн пропорційно дням виконання бойових завдань за періоди з 01.01.2023 по 31.01.2023 та з 01.03.2023 по 26.05.2023, на даний момент у військовій частині НОМЕР_1 відсутнє документальне підтвердження згідно з бойовим наказом (розпорядженням), журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу участі останнього у бойових діях чи виконанні бойових (спеціальних) завдань, тому виплата додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн за дані періоди буде здійснена після надання вказаних документів та їх відповідності вимогам керівних документів.

Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 09.10.2022 по 04.12.2022; з 21.12.2022 по 19.05.2023 в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За змістом ст.9 ч.1-4 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, п.1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та якій неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 "Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, додаткова винагорода, яка передбачена Постановою №168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Кабінет Міністрів України постановою від 7 липня 2022 року № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (яка набрала чинності 19 липня 2022 року та, за пунктом 2 цієї постанови, та застосовується з 24 лютого 2022 року) затвердив низку змін до Постанови № 168, зокрема, Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1 такого змісту: "Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

Згідно наведених норм керівниками відповідних міністерств та державних органів визначаються порядок і умови виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць в розрахунку пропорційно часу участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ "Про оборону України" (далі - Закон № 1932-ХІІ) бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Суд враховує, що підстави та порядок виплати указаної додаткової винагороди вже були предметом дослідження Верховного Суду.

Аналізуючи указану норму Верховний Суд зауважував, що реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.

Так, у постанові від 22.11.2023 у справі №520/690/23 Верховний Суд констатував, що "текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав".

У постанові від 21.03.2024 у справі №560/12539/22 Верховний Суд зазначив, що конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 07.07.2022 №793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова №168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою належного виконання пункту 1 Постанови №168, Міністр оборони України оперативно врегулював питання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди директивами, зокрема, в окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке діяло протягом спірного періоду.

Надання таких телеграм (доручень), які є формою рішення Міністра, обов`язкового до виконання суб`єктами, підпорядкованими Міністерству оборони України, обґрунтоване особливостями правового режиму воєнного стану.

Так, в окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністр оборони визначив, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Пунктом 3 цього окремого доручення установлено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 цього ж окремого доручення установлено керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку N 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Надати право керівникам органів керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до таких довідок терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24.02.2022.

Пунктом 5 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29).

З наведеного слідує, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, форма якої визначена додаткам до окремого доручення №912/з/29.

За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справах №560/3159/23 та №560/3141/23, від 11.04.2024 у справі №560/3153/23.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження наявності права на отримання передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, позивач надав до суду копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023, згідно якої позивач, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 09.10.2022 по 04.12.2022, з 21.12.2022 по теперішній час приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання.

Позивач вважає, що має право на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду за усі періоди, що зазначені у довідці командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а саме: з 09.10.2022 по 04.12.2022, з 21.12.2022 по 19.05.2023.

Досліджуючи вказану довідку та аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, суд зазначає, що така довідка не може бути підставою для нарахування і виплати позивачу передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, оскільки підставою для виплати такої винагороди є виключно факт виконання військовослужбовцем завдання із переліку, встановленого пунктами 1 окремих доручень Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 та №912/з/29 від 23.06.2022, підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання.

Суд звертає увагу, що виконання бойових розпоряджень та участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і гримування збройної агресії не є тотожними поняттями.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/13029/22, одночасно здійснюючи текстуальне тлумачення Постанови №168, Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови №168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

В даному випадку, позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду у збільшеному розмірі в сумі 100000 грн. Зазначена сума додаткової винагороди повинна виплачуватися військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів.

Судом враховується, що Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 по справі №560/3153/23 адміністративне провадження №К/990/43503/23 зазначено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справах №560/3159/23 та № 560/3141/23.

В даному випадку, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і не відряджався до інших частин чи формувань.

Тому, довідка видана позивачу військовою частиною НОМЕР_1 , в якій позивач проходить військову службу, а не військовою частиною куди відряджався останній для виконання бойових завдань.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2022 №235 солдата ОСОБА_1 визначено вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в район за призначенням військової частини НОМЕР_1 , в оперативне підпорядкування оперативного угрупування військ оборони АДРЕСА_2 з метою виконання бойового завдання за призначенням на території Київської області з 08.10.2022.

При цьому суд зазначає, що з 11.08.2022 відповідно до наказу головнокомандувача Збройних Сил України від 01.09.2022 №237 "Про визначення районів введення воєнних (бойових) дій" Київська область була виключена зі списку областей, які відносяться до зони бойових дій.

Тому, зазначений у довідці від 17.05.2023 №12881 період з 09.10.2022 по 04.12.2022,

приймання безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуванні на території Київської області, суд не бере до уваги.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2022 №298 позивача визначено вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в район за призначенням військової частини НОМЕР_1 в оперативне підпорядкування угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з метою виконання бойового завдання за призначенням на території Харківської області з н.п. Гельміязєв Київська область у район виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_4 у Харківській області

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено бойове розпорядження оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03.12.2022 №1404т/ОУВ, розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2022 №2891/кп/дск.

Водночас, позивачем не надано до суду доказів виконання ним бойових завдань у Харківській області у спірні періоди, визначені у довідці від 17.05.2023 №12881, саме у районах ведення бойових дій.

Суд зауважує на тому, що сам по собі факт виконання посадових обов`язків на території Київської та Харківської областей не є безумовною підставою для отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

Суд зазначає, що право на таку винагороду у військовослужбовців виникає виключно за умов та виконання військовослужбовцями завдань із переліку, встановленого пунктами 1 окремих доручень Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 та № 912/з/29 від 23.06.2022, підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання.

Проте, доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у цей період, позивач суду не надав, про обставини такої участі у позовній заяві взагалі не зазначив.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 сума додаткової винагороди за період з 2022-2023 роки виплачена у наступних розмірах: у жовтні 2022 22000,00 грн; листопад 2022 30000,00 грн; у грудні 2022 30000,00 грн; у січні 2023 86451,61 грн; у лютому 2023 30000,00 грн; у березні 2023 17142,86 грн; у квітні 2023 28064,52 грн; у травні 2023 30000,00 грн; у червні 2023 46693,55 грн; у липні 2023 0 грн; у серпні 2023 0 грн; у вересні 2023 23225,81 грн; у жовтні 2023 0 грн; у грудні 2023 0 грн.

Окрім цього, судом встановлено, що за березень 2023 року позивачу виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100000,00 грн, про що свідчить відомість виплати додаткової грошової винагороди особовому складу військової частини (в тому числі військовослужбовцям строкової служби), за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмір 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі таких діях та заходах 2023 року.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено права позивача в частині виплати додаткової грошової винагороди в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, а позивачем протилежного не доведено, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої винагороди на користь позивача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів відсутність оскаржуваної позивачем бездіяльності, в той же час позивачем не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Кириленко Андрій Володимирович до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.О. Григораш