Справа № 140/11813/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11813/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування періоду роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України до страхового стажу; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи у Ковельському МК ЛКСМ України з 25.01.1989 по 30.08.1991 та здійснити перерахунок пенсії з 08.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач що в вересні 2024 року звернулась до відповідача з заявою про перерахунок страхового стажу, однак відповідачем відмовлено у зарахуванні періоду роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України до страхового стажу, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці не зазначено посилання на первинний документ, який підтверджує факт звільнення з займаної посади. Зазначає, що зверталась в Державний архів у Волинській області, однак отримала відповідь, що документи передані до архіву включно по 1990 рік.

Вважає, що вона не може нести відповідальність, чи зазнавати негативних наслідків за не заповнення трудової книжки через порушення порядку заповнення трудової книжки та не засвідченні належним чином записи, які крім того не містять між собою протиріч та у своїй сукупності підтверджують факт роботи у зазначений період.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.10.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В письмовому відзиві від 13.11.2024 зазначив, що управління, відмовляючи позивачу в зарахуванні стажу за відсутності посилання на первинний документ, який підтверджує факт звільнення з займаної посади., діяло згідно та в межах чинного законодавства, оскільки виходячи з приписів ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу працівника для обчислення пенсії, може бути зараховано лише той період, що міститься в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - га підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 18.11.2024 позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки працівник не відповідає за правильність записів в трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені сторонами у заявах по суті справи, судом встановлено наступні обставини..

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі ОСОБА_1 з 08.07.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27.09.202024 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок страхового стажу (а.с.9).

Листом від 09.10.2024 №13128-12097/Д-02/8-0300/24 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про неможливість врахування до страхового стажу періоду роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці не зазначено посилання на первинний документ, який підтверджує факт звільнення з займаної посади.

Не погоджуючись із позицією відповідача щодо не зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів роботи позивач звернулася до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058 передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗаконуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення`визначено, що до трудового стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціяхі кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Діяльність ВЛКСМ була врегульована Статутом, прийнятим XIV з`їздом ВЛКСМ, із змінами, внесеними XV, XVII и XVIII з`їздами ВЛСМ.

Пунктом 11 цього Статуту було встановлено, що одним із керівних принципів організаційної побудови комсомолу є демократичний централізм, що означає, зокрема виборність усіх керівних органів комсомолу знизу доверху.

Пунктами 13, 14 цього Статуту визначено, що вищим керівним органом комсомольської організації є: загальні збори (для первинних організацій), конференція (для районних, міських, окружних, обласних, крайових організацій), з`їзд (для комсомольських організацій союзних республік, для ВЛКСМ). Загальні збори, конференція або з`їзд обирають бюро або комітет, які є їх виконавчим органом та здійснює керівництво усією поточною роботою комсомольської організації.

Пунктом 41 цього Статуту встановлено, що окружний, міський, районний комітет комсомолу обирає бюро.

Таким чином, законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних і комсомольських організаціях до стажу особам, які працювали на виборних та відповідальних посадах.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що з 25.01.1989 по 15.09.1989 позивач працювала на посаді завідувача сектором обліку членів ВЛКСМ Ковельського МК ЛКСМ України; з 15.09.1989 по 17.09.1989 затверджена інструктором відділу комсомольських організацій Ковельського МК ЛКСМ України; з 17.09.1989 по 30.08.1991 затверджена завідуючим сектору обліку членів ВЛКСМ Ковельського МК ЛКСМ України (а.с.7-8).

Затвердження на ці вищезгадані посади, які позивач займала, здійснювалося за результатами таємного та відкритого голосування - тобто цей період роботи є роботою на виборчій та відповідної посадах.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі №530/1812/16-а від 26.09.2019.

З зазначеного вбачається, що вищезазначена посада яку обіймала позивач відноситься до відповідальних посад, оскільки призначення на таку приймалось колегіальним органом (постановою бюро) комсомольської організацій.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення"основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у нійвстановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

ПостановоюКабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п. 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою ДержкомпраціСРСР від 20.07.74 № 162.

Як слідує із запису трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 з 30.08.1991 увільнена від посади завідуючої сектором обліку членів ВЛКСМ Ковельського міському комсомолу в зв`язку з переводом в Ковельській район (а.с.9).

Як вбачається з листа ГУ ПФУ у Волинській області від 09.10.2024 підставою незарахування періоду роботи позивача з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України стало те, що у трудовій книжці не зазначено посилання на первинний документ, який підтверджує факт звільнення з займаної посади.

Суд вважає дані доводи відповідача щодо незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу безпідставними, оскільки відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу ОСОБА_1 за спірний період, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд не погоджується із доводами відповідача щодо неможливості зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача на підставі трудової книжки

Так, відповідно до запису №10 ОСОБА_1 з 30.08.1991 увільнена від посади завідуючої обліком членів ВЛКСМ Ковельського міському у зв`язку з переведенням на роботу в Ковельський район.

Відповідно до запису №11 - з 01.09.1991 прийнята на посаду вихователя групи продовженого дня Любитівської середньої школи Ковельського району (підстава наказ №306 від 30.08.1991).

Таким чином, оскільки підставою звільнення позивача з Ковельського МК ВЛКСМ було переведення в Ковельський район, а відповідно до запису трудової книжки №11, який не містить виправлень та зроблений відповідно до вимог законодавства щодо заповнення, на роботу вихователем групи продовженого дня Любитівської середньої школи Ковельського району позивач прийнятий 30.08.1991, то саме ця дата є датою звільнення з попереднього місця роботи.

Натомість помилка відповідальної особи за ведення трудових книжок в Ковельському МК ВЛКСМ України щодо запису на підставі чого внесений відповідний запис про звільнення не може бути підставою для позбавлення особи права на зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, твердження відповідача про наявність певних недоліків у заповненні трудової книжки чи ненадходження до архівних установ документів про роботу,як підстави для незарахування періоду роботи до страхового стажу, що суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Суд вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

З огляду на вищевказане, суд не бачить підстав для неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства ("Stretch v. The United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Maltazan (Freiherr Von) and others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Колишній ОСОБА_2 та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, ГУ ПФУ у Волинській області не підтверджено належними доказами у встановленому законом порядку правомірність своїх дій у не зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи позивача з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України.

З огляду на викладене, суд вважає що періоди роботи позивача з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України підлягають зарахуванню до загального страхового стажу та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 08.07.2024 з урахуванням висновків викладених судом у даному рішенні.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1514,00 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 15.10.2024.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139,244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії періоду роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) для обчислення пенсії період роботи з 25.01.1989 по 30.08.1991 у Ковельському МК ЛКСМ України та здійснити перерахунок пенсії з 08.07.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1514,00 грн (тисячу п`ятсот чотирнадцять гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський