Справа № 200/7054/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року Справа№200/7054/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якого просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, ОСОБА_1 та виплатити заборгованість із щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, ОСОБА_1 з місяця припинення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що він перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримував страхові виплати, але з невідомих причин страхові виплати позивачу були припинені без будь-яких пояснень.

Позивач із припиненням виплати йому страхових виплат не погоджується і вважає такі дії відповідача протиправними.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Так, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач перебував на постійному обліку у Єнакіївському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, проте з червня 2014 року м. Єнакієве знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (за розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 07.11.2014 року № 1085-р).

За даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України позивач, внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

З 01.11.2022 року нарахування і виплата щомісячних страхових виплат позивачу було припинено (затримано) з тих причин, що через відсутність телефонного зв`язку з позивачем та триваючу широкомасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України у Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області були відсутні можливості провести ідентифікацію позивача та дізнатися, жив ОСОБА_1 , чи ні.

Як зазначається відповідачем у відзиві на позов, до будь-якого відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області позивач надалі не звертався та необхідні документи не надавав.

Враховуючи викладене, відповідно до постанови Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11.11.2022 року № 14018/247322/10678/40 нарахування та виплата щомісячних страхових виплат позивачу припинено (затримано) з 01.11.2022 року на підставі положень частини 2 статті 16, пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Серед іншого, відповідач також вказує, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/7054/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Також цією ухвалою суду задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору і відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи територіальним органом Пенсійного фонду України, є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 03.09.1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) в редакції від 01.01.2023 року, отже, є належним відповідачем у даній справі.

Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 456434 від 14.05.2015 року позивачу було встановлено безстроково 3 групу інвалідності.

Як видно з довідки № 1426/7547 від 25.11.2014 року, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Позивач, як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку в Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де отримував страхові виплати до 31.10.2022 року включно.

11.11.2022 року Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було прийнято постанову "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" № 14018/247322/10678/40.

Вказаною постановою з 01.11.2022 року було затримано позивачу щомісячну страхову виплату в розмірі 5822,82 грн.

Зазначено про те, що ця постанова була прийнята відповідно до положень статті 44 Закону № 1105-XIV, підстава затримання щомісячної страхової виплати - пункт 6 частини 1 статті 46 та частина 2 статті 16 Закону № 1105-XIV.

03.07.2024 року позивач, засобами вебпорталу Пенсійного фонду України, звернувся до відповідача із заявою щодо поновлення страхових виплат.

11.07.2024 року, за наслідками обробки цього звернення, відповідачем було відмовлено позивачу в поновленні страхових виплат.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 64 Конституції України установлено, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного чи надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також гарантії працюючих громадян стосовно їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю і пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені нормами Закону № 1105-ХІV.

Під час прийняття цього рішення суд застосовує норми матеріального права станом на момент виникнення спірних правовідносин (11.11.2022 року - дата прийняття постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат).

За пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг і виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, з території проведення антитерористичної операції або із зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець, особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтями 2 та 3 Закону № 1706-VII установлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до чинного законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За змістом положень Закону № 1706-VII статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав і свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року № 637 передбачається, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Пенсійного фонду України внутрішньо переміщеним особам, крім осіб, зазначених в абзаці 18 пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року № 269 та від 20.03.2022 року № 332), здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з вказаним Порядком.

Як видно зі змісту довідки від 25.11.2014 року № 1426/7547, позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Краматорську Донецької області.

Відповідач у наданому відзиві на позов не заперечує, що позивач перебував на обліку в Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, до 31.10.2022 року включно отримував щомісячні страхові виплати, нарахування і виплату щомісячних страхових виплат позивачу припинено з 01.11.2022 року через неможливість провести ідентифікацію позивача.

Відповідно до частин 1 та 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Відповідно до положень частини 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно із цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Частина 7 статті 47 Закону № 1105-ХІV передбачає, що у випадку, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Умови та підстави припинення страхових виплат установлені частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV, за якою страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України від 14.01.1997 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) передбачено, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами.

Положеннями статті 92 Конституції України передбачено, зокрема, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту визначаються виключно законами України.

Водночас, конституційне поняття "Закон України", на відміну від такого поняття як "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на пункт 6 частини 1 статті 46 і частину 2 статті 16 Закону № 1105-ХІV, у поєднанні з посиланням у відзиві на пункт 1.12. постанови правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року № 11 "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат" (далі - Порядок № 11), як на підставу припинення страхових виплат позивачу.

У спірній постанові від 11.11.2022 року № 14018/247322/10678/40, поряд із посиланням на пункт 6 частини 1 статті 46 Закону № 1105-ХІV, взагалі відсутнє посилання на пункт 1.12. Порядку № 11 в якості підстави для припинення щомісячних страхових виплат, а частиною 2 статті 16 Закону № 1105-ХІV визначено перелік обов`язків застрахованих осіб, проте аж ніяк не підстави припинення щомісячних страхових виплат.

Водночас, суд зазначає, що норми Закону № 1105-XIV чи будь-якого іншого закону про соціальне страхування не містять таких підстав для припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат, які наведені у пункті 1.12. Порядку № 11.

Прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 07.11.2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" так само, як і постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції", від 19.07.2018 року № 11 "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат", є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати або скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, які врегульовані нормами Закону № 1105-XIV та Закону № 16/98-ВР, застосовуватись не можуть.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, у рішеннях у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) та у справі "Хонякіна проти Грузії" (заява № 17767/08) ЄСПЛ зазначив про те, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105-ХIV чи іншим законом про соціальне страхування.

Враховуючи викладене, постанова Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" за № 14018/247322/10678/40 від 11.11.2022 року є протиправною і порушує права позивача на отримання страхових виплат.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (тобто щомісячних страхових виплат), а також зобов`язати відповідача відновити йому нарахування та виплату вказаних сум з місяця припинення, з виплатою заборгованості.

Суд зауважує, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

У цьому випадку мало місце вчинення певних активних дій, які полягають у прийнятті постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат.

Суд зазначає, що за наявності протиправного рішення (яке створює негативні правові наслідки для позивача) суб`єкта владних повноважень стосовно припинення чи затримання страхових виплат, як результату вчинення певних дій, визнання протиправними дій щодо припинення страхових виплат не є необхідним, ефективним та достатнім способом захисту порушених прав і саме по собі не призведе до відновлення порушених прав.

У даному разі необхідним і достатнім способом захисту та відновлення порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови, якою було припинено (затримано) щомісячні страхові виплати позивачу, та зобов`язання відповідача поновити позивачу нарахування і виплату щомісячних страхових виплат з конкретної дати, з якої було припинено (затримано) щомісячні страхові виплати (тобто з 01.11.2022 року).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Отже, суд зауважує, що умовами призначення і продовження виплати страхових виплат внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується відповідною довідкою, а також наявність рахунку в АТ "Державний ощадний банк України".

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі № 826/11272/16, предмет розгляду якої стосувався визнання дискримінаційними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили з моменту прийняття, окремих положень пункту 1 зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 року у частині здійснення відповідних виплат через рахунки та через мережу установ і пристроїв ПАТ "Державний ощадний банк України".

За правовим висновком Верховного Суду у справі № 826/11272/16, вищевказана норма постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 спрямована на збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, що переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, забезпечення виплати пенсій та соціальних допомог, недопущення застосування шахрайських схем та протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансуванню тероризму.

У зв`язку з цим Верховний Суд зазначив, що аналіз наведених норм права свідчить про те, що оскільки внутрішньо переміщені особи, зокрема, потребують спеціального захисту з боку держави, надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, які передбачені законом, встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян, тому оспорюванні позивачем зміни до Постанови № 637 не можуть вважатися дискримінаційними в розумінні положень закону.

Відповідно до пункту 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позивачем не було заявлено позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" від 11.11.2022 року за № 14018/247322/10678/40.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд зазначає, що саме вищевказана постанова є підставою припинення щомісячних страхових виплат позивачу і безпосередньо порушує його право на отримання цих виплат.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту та відновлення порушених прав позивача буде визнання протиправною та скасування постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат позивачу та зобов`язання відповідача поновити позивачу нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.11.2022 року.

Враховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача та реального їх поновлення, суд, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та про їх задоволення шляхом:

- визнання протиправною і скасування постанови Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11.11.2022 року за № 14018/247322/10678/40 "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" ОСОБА_1 з 01.11.2022 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, а також виплатити ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних страхових виплат за період, починаючи з 01.11.2022 року, на рахунок, який відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, із застосуванням частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Стосовно строків звернення до суду з цим позовом суд зазначає про таке.

У позовній заяві позивач просить суд, серед іншого, поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

На пропуск строку звернення до суду з цим позовом вказує також відповідач.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 7 статті 41 Закону № 1105-ХIV (в редакції від 02.04.2022 року) було визначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної соціальної виплати є абсолютним та не може бути обмежене будь-яким строком.

Отже, строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений.

На підставі відповідного клопотання ухвалою суду від 11.10.2024 року позивачу було відстрочено сплату судових витрат до винесення судового рішення у цій справі.

Судом установлено, що станом на момент прийняття даного рішення судові витрати позивачем не сплачені.

Згідно з частиною 2 статті 133 КАС України у разі, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами згідно з судовим рішенням у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи судом (з огляду на подання позовної заяви в електронній формі) становить 968,96 грн, доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у цій справі підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись положеннями Конституції України, Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11.11.2022 року за № 14018/247322/10678/40 "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" ОСОБА_1 з 01.11.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, а також виплатити ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних страхових виплат за період, починаючи з 01.11.2022 року, на рахунок, який відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) до Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом даної справи судом в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Повне судове рішення складене 06 січня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч