Справа № 160/18654/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі секретаря судового засіданняХижняк В.В.
представника позивача Кривошапки А.А.
позивача представника відповідачів 1,2Іріцян В.Р. Кушнір А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Державної міграційної служби України, 2- Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,_
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Державної міграційної служби України, 2- Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати незаконними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо повторного розгляду матеріалів справи про документування ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року на підставі її звернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, за результатами якого складено висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, затверджений заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жаріковою І.М. від 28.03.2024 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1994 переїхала разом з батьками на постійне проживання в Україну. У 2013 позивач отримала посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013, видану ВНІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області. Натомість після звернення ОСОБА_1 у березні 2024 до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області з питання отримання права виїзду за кордон, вказана посвідка наказом Державної міграційної служби України від 10.04.2024 №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню. Позивач вважає такий наказ в частині протиправним.
Державна міграційна служба України у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними і необґрунтованими.
Відповідач-1 зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» (чинній на час звернення та отримання, особою без громадянства ОСОБА_1 , посвідки на постійне проживання), іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну.
Підпунктом 1 п. 5 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 №1983 зазначено, що для оформлення посвідки особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», подаються такі документи: особам, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію», подаються такі документи: особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні - оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку чи посвідка на постійне проживання.
До матеріалів особової справи долучена лише копія паспорта громадянина російської федерації та рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області щодо встановлення постійного проживання ОСОБА_3 на території України з 1994 року.
Особа без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,дозвіл на імміграцію в Україну не отримувала, підстав для його отримання відповідно до вимог ст. 4 Закону Україну «Про імміграцію» не мала, та не вважається такою, що має дозвіл на імміграцію відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».
Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву.
Відповідач-2 з позовними вимогами не погоджується, зазначаючи наступне.
Позивач звернулася до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з усною консультацією з питань оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, а у відповідності до чинного законодавств України, особи з питань оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон звертаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС за місцем проживання особи без громадянства з відповідною заявою і документами.
Отже, позовна вимога не може бути задоволена судом з тих підстав, що позивач зверталась з усною консультацією. Жодних звернень, заяв щодо оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон ГУ ДМС у Дніпропетровській області не було зареєстровано.
14.08.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких підтримав позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 за клопотанням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01 жовтня 2024 р. о 11:00 год.
Від позивача 01.10.2024 через систему «Електронний суд» подано заяву про зміну предмету позову.
Позивач просить: визнати незаконними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо повторного розгляду матеріалів справи про документування ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року на підставі її звернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, за результатами якого складено висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, затверджений заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жаріковою І.М. від 28.03.2024 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Державнї міграційної служби України, Державну міграційну службу України внести до Єдиного державного демографічного реєстру відомості (дані) про скасування наказу Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що зверталась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з метою отримання усної консультації з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. Письмова заява відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним, знищення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, затвердженого постановою КМУ №153 від 07.05.2014 (в редакції постанови КМУ №93 від 08.02.2021) нею не подавалась. Відповідно, відсутні підстави для розгляду вимоги про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути звернення ОСОБА_1 з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.
На сьогодні в базі даних Єдиного державного демографічного реєстру згідно із наказом Державної міграційної служби України від 10.04.2024 №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», який оскаржується, міститься інформація про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.
Частиною 1 ст. 47 КАС України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Виходячи з вищенаведеного обґрунтування заяви і правових норм, суд приймає заяву про зміну предмету позову.
01.10.2024 враховуючи заяву позивача про зміну предмету позову підготовче засідання перенесено на 05.11.2024 об 11:00 год.
15.10.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла уточнена заява про зміну предмету позову.
Позивач зазначає, що заява про зміну предмету позову в резолютивній частині містить технічну помилку у повній назві суб`єкта владних повноважень, а саме Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
22.10.2024 з урахуванням заяви про зміну предмету позову Головним управлінням ДМС в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву.
Відповідач заперечує проти вимог позивача, викладених у заяві про зміну предмету позову.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Задоволення судом вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області , Державну міграційну службу України внести до Єдиного державного демографічного реєстру відомості (дані) про скасування наказу Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , призведе до порушення норм чинного законодавства України, втручання у дискреційні повноваження територіальних органів/підрозділів ДМС України з огляду на те, що дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.
Вимоги стосовно встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідач вважає передчасними.
Позивач у відповіді на відзив вважає заперечення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, викладені з урахуванням заяви про зміну предмету позову, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
08.11.2024 усною ухвалою суду закрито підготовче провадження та за заявою сторін розпочатосудовий розгляд справи.
05.11.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.11.2024 о 10:00 год.
26.11.2024 в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, вислухавши позивача, представників сторін, суд встановив наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1994 році разом з батьками переїхала на постійне проживання в Україну. З 1995 позивач проживає в селі Горького Дніпровського району Дніпропетровської області.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 встановлено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.12.2008 у справі №20-93/08, яке набрало чинності 15.12.2008.
12.05.2009 позивачу була видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 із зазначенням статусу «особа без громадянства».
У зв"язку з досягненням 25-річного віку ОСОБА_1 була замінена посвідка на постійне проживання на посвідку серії НОМЕР_1 від 21.10.2023, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Листом від 12.04.2024 Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що на підставі наказу Державної міграційної служби України від 10.04.2024 №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» її посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2023, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню.
25.04.2024 представник позивача звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про підстави проведення та результати службової перевірки стосовно перегляду рішення про оформлення посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог п. 73 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання , вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321.
У відповідь листом від 29.04.2024 №1201.3.4-6053/12.3-24 Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомило, що беручи до уваги той факт, що до адвокатського запиту не долучена згода на обробку персональних даних громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для надання запитуваної інформації.
02.05.2024 представник позивача повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із адвокатським запитом на надання інформації.
Представником надана згода на обробку його персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» з метою отримання інформації, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.
Листом №1201.3.4-6703/12.3-24 від 10.05.2024 Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, посилаючись на норми ч. 6 ст. 6, частин 1, 2 ст. 14 , ч. 1 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» повідомило про відсутність законних підстав для надання зазначених в адвокатському запиті копій документів, оскільки в них міститься інформація про третіх осіб.
04.06.2024 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Державної міграційної служби України, в якому просив: надати копію висновку ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 28.03.2024 за результатами службової перевірки щодо рішення про оформлення посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 р, видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; надати копію наказу Державної міграційної служби України №94 від 10.04.2024 (витягу з наказу) про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Державна міграційна служба України листом №8.1-5545/2-24 від 07.06.2024 повідомила, що надати копію наказу ДМС від 10.04.2024 №94 не вбачається за можливе з огляду на вимоги Закону України «Про захист персональних даних», оскільки до нього внесені персональні дані інших іноземців та осіб без громадянства. У зв`язку з вказаним надано витяг з наказу ДМС від 10.04.2024 №94, пункт 2 якого стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З витягу з наказу Державної міграційної служби України №94 від 10.04.2024 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» вбачається, що відповідно до підп. 25 п.10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, підп. 8 п. 72, абзаців третього, четвертого пункту 73, пункту 75 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, з метою забезпечення належного виконання покладених на ДМС завдань, наказано на підставі висновку ГУ ДМС у Дніпропетровській області, затвердженого заступником начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області Жаріковою І.М. від 28.03.2024, стосовно особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що додається, визнати недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.05.2009 та серії НОМЕР_1 від 21.10.2013.
Під час розгляду матеріалів справи щодо оформлення і видачі посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ ГУ ДМС у Дніпропетровській області, встановлено, що особа без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну не отримувала, підстав для його отримання відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про імміграцію» не мала, та не вважається такою, що має дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».
Рішення ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12.05.2009 про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято безпідставно та з порушенням вимог законодавства, а саме щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію в Україну, що є порушенням статті 11 Закону України «Про імміграцію», у зв"язку з чим видана на його підставі посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.05.2009 підлягає визнанню недійсною відповідно до вимог пункту 73 Порядку оформлення наказом голови ДМС України. Згідно підпункту 8 пункту 72 Порядку оформлення, посвідка, оформлена з порушенням вимог законодавства, вилучається, визнається недійсною та знищується.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до положень ст.1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок станом на дату документування позивача посвідкою визначав тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 р. за № 1335/2386.

Пунктом 2.1 вказаного порядку визначено, що право на отримання посвідки на постійне проживання мають іноземці та особи без громадянства, які відповідно до Закону України „Про імміграцію іммігрували в Україну на постійне проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (Порядок №321).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Пунктом 42 Порядку №321 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі «Службові відмітки» заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Згідно з пунктом 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) непридатності посвідки для подальшого використання;

4) скасування посвідки;

5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена;

6) смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців;

10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Наведені підстави для вилучення, визнання недійсною та знищення посвідки є вичерпними і не містять такої підстави як звернення до органу державної міграційної служби щодо отримання консультації з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.

При цьому, суд звертає увагу на те, що звернення позивача з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон повинно було розглядатись відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним, знищення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, затвердженого постановою КМУ №153 від 07.05.2014 року (в редакції постанови КМУ №93 від 08.02.2021 року).

Відповідно до п. 16 Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС під час приймання документів від особи без громадянства чи її законного представника перевіряє повноту поданих особою документів, зазначених у пунктах 23 і 25 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідчення, звіряє відомості про особу без громадянства, зазначені в посвідці на постійне проживання або посвідці на тимчасове проживання, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Особа без громадянства має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їй відмовлено в прийнятті документів.

Вказаною нормою визначені правові наслідки подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, у вигляді інформування особи без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав.

Відповідач-2 без належних на те законних підстав та в порушення вищезазначених правових норм здійснив незаконні дії щодо проведення перевірки і складання Висновку про розгляд матеріалів справи щодо оформлення і видачі посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 , затвердженого заступником начальника ГУ ДМС України у Дніпропетровській області Іриною ЖАРІКОВОЮ 28.03.2024 року, який став підставою для прийняття відповідно незаконного Наказу Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.

Щодо протиправності наказу Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

15.12.2008 року набуло чинності рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.12.2008 року по справі №20-93/08, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 1994 року .

Таким чином, встановлений судовим рішенням юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 1994 року має преюдиціальне значення для всіх державних органів, в тому числі і для відповідачів у цій справі.

На час оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 12.05.2009 року (копія наявна в матеріалах справи) уповноваженим державним органом було здійснено відповідну перевірку законності перебування позивача на території України та, відповідно, не було встановлено підстав відмови в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

При цьому у зв`язку із досягненням 25-річного віку посвідка на постійне проживання була замінена на посвідку серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.

Відповідач за наявності тих самих обставин, що слугували підставою для оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні та її заміну, без встановлення будь-яких винних дій з боку позивача, прийняв рішення про скасування вказаної посвідки.

Суд зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду в постановах від 18.04.2018 у справі №820/2262/17, від 30.01.2020 року у справі №2340/2851/18, від 09.07.2020 року у справі №823/407/18 навіть якщо посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

В данному випадку відповідачі за наявності тих самих обставин, що слугували підставою для видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, без встановлення будь- яких винних дій з боку позивача, вчинили дії та прийняли рішення про скасування такої посвідки.

Під час надання позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, на підставі пункту 4 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», проводилась перевірка підстав залишення на постійне проживання в Україні сім`ї позивача, підстав для відмови виявлено не було, позивачу було видано посвідка на постійне проживання в Україні.

Водночас, не ставлячи під сумнів правомірність дій працівників уповноваженого територіального органу ДМС, якими було видано посвідку, органи міграційної служби майже через 11 років приймають рішення про вилучення і знищення такого документу.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-ІV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як випливає із предмету і мети статті 8 Конвенції, в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані п.1.

Втручання має бути не лише здійснене згідно із законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі Кембел проти Сполученого Королівства" від 25.03.1992 року п.44).

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, наданими національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Крім того, згідно позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 «Рисовський проти України» зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Європейський суд зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Таким чином, принцип належного урядування передбачає, що допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть якщо у 2018 році посвідка на постійне проживання надана позивачу через помилку посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 27 березня 2019 року по справі № 820/1863/17, від 17 квітня 2019 року по справі № 820/6675/16, від 03 квітня 2019 року по справі № 815/2473/17, від 20 березня 2019 року по справі № 820/391/17, від 16 січня 2019 року по справі № 815/1010/16, в яких викладена аналогічні правові висновки.

З урахуванням наведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем оскаржуваного висновку через 11 років після отримання позивачем посвідки на постійне проживання, є втручанням в приватне життя позивача та є непропорційним, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване спірне рішення.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, суд вважає, що наказ Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , прийнятий не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про імміграцію» та Порядком № 153, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 721 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, структурний підрозділ ДМС, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про визнання недійсною, вилучення та знищення посвідки.

На сьогодні в базі даних Єдиного державного демографічного реєстру згідно із наказом Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», який оскаржується, міститься інформація про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача в частині покладання на ГУ ДМС України у Дніпропетровській області обов`язку внести до Єдиного державного демографічного реєстру дані про скасування наказу Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , на підставі судового рішення, яке набуло чинності відповідно до вимог КАС України, є належним способом захисту прав позивача зважаючи на висновки суду про необхідність скасування наказу Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективним способом захисту порушеного права позивача є також зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області і Держану міграційну службу України поновити попередні дані позивача.

Позивач просить також встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання рішення суду протягом 30 днів з моменту набуття ним чинності.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні даного клопотання, оскільки в даному випадку воно є передчасним, враховуючи наступне.

За приписами ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом наведеної норми суд на власний розсуд приймає рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт.

При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконувати в рамках законодавства.

Позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч. 1 ст. 382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, тому суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 01.07.2024.

Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 1- Державної міграційної служби України, 2- Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати незаконними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо повторного розгляду матеріалів справи про документування ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року на підставі її звернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання оформлення посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, за результатами якого складено висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, затверджений заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жаріковою І.М. від 28.03.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, 49000 ), Державну міграційну службу України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001 ) внести до Єдиного державного демографічного реєстру відомості (дані) про скасування наказу Держаної міграційної служби України від 10.04.2024 року №94 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2013 року, видану ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1, та поновити попередні дані.

Стягнути з Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, 49000 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04.12.2024.

Суддя О.В. Врона