Справа № 300/4565/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2025 р. справа № 300/4565/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 20.05.2024 №/ПС 05 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати зарахувати до стажу роботи періоди роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 13.05.2024, із врахуванням трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1980.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком та безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1980. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правом подання відзиву на позов не скористалося.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надало суду пояснення.Стіерджує, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 18 років 8 місяців. В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.05.2024 про відмову в призначенні пенсії зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 згідно довідок від 16.06.2021 та від 27.07.2023, виданих підприємством «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd», оскільки це робота в Республіці Узбекистан. В трудовій книжці позивача НОМЕР_1 наявні записи про період роботи на території Республіки Узбекистан з 22.09.2020 по 27.07.2023 в «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd». За період роботи на території Республіці Узбекистан підприємством «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» видано довідку від 16.06.2021 без номера та довідку №63 від 27.07.2023 відповідно до якої позивач працює з 22.09.2020 по 27.07.2023. Вважає, що на осіб, які працювали на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди від 13.03.1992 щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території. При призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав по 31 грудня 1991 року. На час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком (13.05.2024) в Україні не діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також зазначає, що оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 12.03.1992 згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, тому відсутні правові підстави для врахування до страхового стажу періоду роботи в іншій країні (а.с.39).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

13.05.2024 ОСОБА_1 у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.6).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 09.02.2024 №32 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначено, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №3/0 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародним договір припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені з Азербайджанською Республікою, Республікою Грузія, Республікою Молдова. У зв`язку з цим до страхового стажу зараховуються періоди роботи в Республіці Узбекистан до 31.12.1991. Вказано, що страховий стаж заявника становить 18 років 03 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.10.1994, оскільки в записі при зарахуванні на роботу відсутня назва підприємства та з 01.07.2000 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 згідно довідок від 16.06.2021 та від 27.07.2023, виданих підприємством «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd», оскільки це робота в Республіці Узбекистан (а.с.10).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 21.05.2024 №0900-0204-8/29654 повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківській області рішення від 09.02.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі також - Закон №1058-IV).

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 18 років 03 дні страхового стажу (а.с.12).

Позивач вважає протиправним незарахування до його страхового стажу періоду роботи з 22.09.2020 по 19.06.2023 в Республіці Узбекистан в компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» та періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 21.10.1980.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.10.1980 позивач у спірний період (а.с.65):

- 20.10.1980 прийнятий на роботу до Івано-Франківської фабрики з пошиття та ремонту взуття учнем шевця, наказ №78-к від 20.10.1980,

- 09.10.1981 звільнений з роботи згідно п. 3 ст. 36 КЗоТ УРСР у зв`язку із призовом до радянської армії, наказ від 27.03.1981 №69 к,

- з 12.11.1981 по 15.12.1983 служба в рядах радянської армії, військовий квиток НОМЕР_4 ,

- 01.01.1984 прийнятий на роботу до Івано-Франківської міжрайонної фабрики з пошиття взуття шевцем 2 розряду, наказ №10-к від 01.02.1984,

- 08.05.1985 звільнений з роботи згідно п. 3 ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №39-к від 08.05.1985,

- 12.09.1985 прийнятий на роботу до тресту «Западхимпромонтаж» в зварювальну лабораторію на посаду дефектоскопіста, наказ №133-к від 12.09.1985,

- 03.09.1990 звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №95-к від 03.09.1990,

- 10.09.1990 прийнятий на роботу до кооперативу «Зварювальник» дефектоскопістом, наказ №7-к від 10.09.1990,

- 23.09.1992 звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗоТ УРСР за власним бажанням, наказ №1-к від 23.03.1992,

17.03.1992 прийнятий на роботу до Івано-Франківського будівельно-монтажного підприємства по газифікації ізолювальником по четвертому розряду, наказ від 17.03.1992 №28-к,

-15.04.1992 звільнений по переводу в Прикарпатське будівельно-монтажне підприємство по газифікації, наказ від 15.04.1992 №19-к,

- 17.04.1992 прийнятий на роботу по переводу в Прикарпатське будівельно-монтажне підприємство по газифікації ізолювальником четвертого розряду, наказ від 13.05.1992 №2к,

- 14.04.1995 звільнений з роботу в державне СМУ №4, наказ від 11.04.1995 №25-к,

- 18.04.1995 прийнятий на роботу до державного спеціалізованого монтажного управління №4 по переводу дефектоскопістом 6 розряду по контролю металів рентгено-гамма методом на переносних установках, наказ №23 к від 10.04.1995,

- 08.09.1997 звільнений з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України, наказ від 10.09.1997 №27 к,

- 18.10.2004 прийнятий на роботу до ЗАТ НТЦ «Промтехдіагностика» дефектоскопістом з рентгено-гаммаграфування по п`ятому розряду, наказ від 18.10.2004 №23,

- 29.06.2005 звільнений з роботи по переводу в ООО «Рура-ВТК» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України,

- 19.05.2005 прийнятий на роботу до ООО «Рура-ВТК» ізолювальником 4 розряду, наказ №5-к від 19.05.2005,

- 30.03.2007 звільнений з роботи у зв`язку із переведенням до ООО «Магистраль Строй», наказ від 30.03.2007 №39-к,

- 02.04.2007 прийнятий на роботу до ООО «Магистраль Строй» ізолювальником 4 розряду, наказ №11-к від 02.04.2004;

- 30.11.2007 звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 80 трудового кодексу російської федерації,

- 25.08.2008 прийнятий на роботу до філіалу «Дирекції із будівництва трубопроводів» «НГСК КазСтройСервис» на посаду ведучого інженера-інспектора зі зварювання, наказ від 25.08.2008 №196-к,

- 04.03.2011 трудовий договір розірвано за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 51 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 04.03.2011 №15-л/с,

- 29.03.2011 прийнятий на роботу до філіалу «Дирекції із будівництва трубопроводів» «НГСК КазСтройСервис» на посаду начальника відділу, наказ №21 л/с від 29.03.2011,

- 25.12.2013 трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням терміну відповідно до п. 2 ст. 51 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 20.12.2013 №326 л/с,

- 28.01.2014 прийнятий на роботу до філіалу «Дирекції із будівництва трубопроводів» «НГСК КазСтройСервис» на посаду начальника відділу, наказ №27 л/с від 28.01.2014,

- 15.04.2016 трудовий договір розірвано з ініціативи робітника відповідно до п. 5 ст. 49 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 01.04.2016 №417 л/с,

- 26.07.2016 прийнятий на роботу до Південно-казахстанського філіалу «НГСК КазСтройСервис» на посаду начальника відділу, наказ №1293 л/с від 26.07.2016,

- 01.09.2016 переміщений до Уральського філіалу відповідно до п. 2 ст. 45 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 01.09.2016 №540 л/с,

- 02.09.2016 прийнятий на роботу в порядку переведення до Уральського філіалу «НГСК КазСтройСервис» на посаду начальника відділу, наказ №152 л/с від 02.09.2016,

- 16.06.2020 трудовий договір розірвано у зв`язку із закінченням терміну відповідно до п. 2 ст. 49 трудового кодексу Республіки Казахстан, наказ від 14.02.2020 №521л/с,

- 22.09.2020 прийнятий на роботу до компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» в Республіці Узбекистан на посаду головного спеціаліста відділу головного зварника, наказ від 22.09.2020 №25.

Запис про звільнення із вказаної компанії в трудовій книжці відсутній.

Згідно довідки компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» від 27.07.2023 №63 ОСОБА_1 дійсно працює в компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» в Республіці Узбекистан (Будівельні майданчики ООО`НСГД») на посаді головного зварювальника/Управління реалізації будівництва заводу GTL за основним місцем роботи з 22.09.2020 по теперішній час (а.с.36). У довідці від 16.06.2021 без номера, виданої компанією «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» вказано, що ОСОБА_1 дійсно працює у вказаній компанії на посаді головного зварювальника з 22.09.2020 по теперішній час (а.с.93).

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.10.1994, оскільки в записі при зарахуванні на роботу відсутня назва підприємства та з 01.07.2000 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу, що вказаний в спірному рішенні номер та дата трудової книжки позивача, як і описаний період роботи, не відповідає відомостям вказаним в трудовій книжці ОСОБА_1 , яка була додана до заяви про призначення пенсії від 13.05.2024.

Так, позивачем було надано пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, а не серії НОМЕР_2 від 21.10.1994. У трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 21.10.1980 відсутній період роботи з датою початку - «21.10.1994» та датою закінчення - «16.07.2008».

Згідно розрахунку стажу роботи позивача до його страхового стажу зараховано періоди з 20.10.1980 по 09.10.1981, з 12.11.1981 по 15.12.1983, з 01.02.1984 по 08.05.1985, з 12.09.1985 по 03.09.1990, з 10.09.1990 по 23.03.1992, з 24.03.1992 по 15.04.1992, з 17.04.1992 по 14.04.1995, з 18.04.1995 по 09.08.1997, з 01.08.2003 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 31.03.2004, з 01.08.2004 по 30.09.2004, з 18.10.2004 по 30.06.2005, з 01.01.2007 по 28.02.2007, з 03.12.2007 по 31.01.2008.

При цьому, періоди роботи згідно вказаного розрахунку з 20.10.1980 по 09.10.1981, з 12.11.1981 по 15.12.1983, з 01.02.1984 по 08.05.1985, з 12.09.1985 по 03.09.1990, з 10.09.1990 по 23.03.1992, з 24.03.1992 по 15.04.1992, з 17.04.1992 по 14.04.1995, з 18.04.1995 по 09.08.1997, з 01.08.2003 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 31.03.2004, з 01.08.2004 по 30.09.2004, з 18.10.2004 по 30.06.2005 збігаються із періодами роботи вказаними в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 21.10.1980.

Щодо зарахованих згідно розрахунку стажу періодів роботи з 01.01.2007 по 28.02.2007, з 03.12.2007 по 31.01.2008, то такі із записами в трудовій книжці позивача не збігаються. Підстав їх зарахування пенсійним органом в спірному рішенні не вказано.

В оскаржуваному рішенні пенсійним органом не зазначено підстав неврахування до стажу роботи позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.10.1980 періодів роботи в росії з 19.05.2005 по 30.03.2007, з 02.04.2007 по 30.11.2007 та в Республіці Казахстан з 25.08.2008 по 04.03.2011, з 29.03.2011 по 25.12.2013, з 28.01.2014 по 15.04.2016, з 26.07.2016 по 01.09.2016, з 02.09.2016 по 16.02.2020.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 22.09.2020 по 27.07.2023 в Республіці Узбекистан у зв`язку із тим, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №3/0 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародним договір припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною і російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За приписами частини 2 статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 № 72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (надалі також - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Листом Міністерства закордонних справ України від 06.01.2023 №72/14-612-2008 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, Офіс Генерального прокурора, Посольство України в Республіці Білорусь, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), повідомляємо, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони припинити дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого у м. Москві 28 березня 1997 року, дія зазначених міжнародних договорів для України припиняється 29 грудня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993 у відносинах із росією, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Угода між Урядом України і урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, а також Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивач мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення. Надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії.

Таким чином в спірному випадку стаж, набутий на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан до денонсації Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права позивача на пенсію і її обчисленні.

Відтак, оскільки позивач працював на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому мав легітимні очікування щодо зарахування такого періоду до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило позивачу в зарахуванні періодів роботи в Республіці Узбекистан, обмежившись обґрунтуванням неможливості взагалі врахувати при обрахунку страхового стажу та розміру пенсії страховий стаж, здобутий на території Республіки Узбекистан, без оцінки конкретних обставин щодо наявності такого стажу.

Суд звертає увагу, що пенсійним органом по суті не розглядалася подана заява від 13.05.2024 в частині періодів трудової діяльності позивача на території Республіки Узбекистан, а вирішення питання про те, чи має право позивач на призначення пенсії та зарахування, серед іншого, спірних періодів роботи в Республіці Узбекистан до страхового стажу на підставі поданих ним документів вирішується саме під час розгляду відповідної заяви.

Суд зауважує, що згідно трудової книжки позивача, довідок компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» від 27.07.2023 №63, від 16.06.2021 без зазначення номера він працював зварювальником компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» з 22.09.2020 по 27.07.2023.

В оскаржуваному рішенні пенсійний орган відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в Республіці Узбекистан з 22.09.2020 по 27.07.2023. Підстави незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи на території Республіки Узбекистан, наведені у рішенні №05 від 20.05.2024, є протиправними.

Також в спірному рішенні пенсійним органом надано оцінку періоду роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 згідно трудової книжки № НОМЕР_5 від 21.10.1994, яка відсутня в матеріалах пенсійної справи. В трудовій книжці, доданій до заяви про призначення пенсії, серії НОМЕР_3 від 21.10.1980 період роботи з 21.10.1994 по 16.07.2008 відсутній.

Пенсійним органом не надана оцінка трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, яка серед іншого містить відомості про періоди роботи позивача в росії з 19.05.2005 по 30.03.2007, з 02.04.2007 по 30.11.2007 та в Республіці Казахстан з 25.08.2008 по 04.03.2011, з 29.03.2011 по 25.12.2013, з 28.01.2014 по 15.04.2016, з 26.07.2016 по 01.09.2016, з 02.09.2016 по 16.02.2020.

Також в довідках НТЦ «Промтехдіагностика» від 05.07.2016 №424/п, №425/п зазначено, що ОСОБА_1 працював у вказаному підприємстві в період з 18.10.2004 по 29.06.2005 та з 03.12.2007 по 31.01.2008 (а.с.94, 95).

В матеріалах пенсійної справи наявні довідки филиал АО «НГСК КазСтройСервис» №913 від 13.04.2016, від 17.09.2020 без номера про заробітну плату позивача за період з серпня 2008 року по квітень 2016 року (а.с.87-90), №1526 від 20.06.2023 про заробітну плату за період з вересня 2016 року по лютий 2020 року (а.с.91).

Отож, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, довідки НТЦ «Промтехдіагностика» від 05.07.2016 №424/п, №425/п, довідки филиал АО «НГСК КазСтройСервис» №913 від 13.04.2016, від 17.09.2020 без номера, №1526 від 20.06.2023 та довідки компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» від 27.07.2023 №63, від 16.06.2021 без зазначення номера містять відомості, які можуть підтверджувати факт офіційного працевлаштування ОСОБА_1 та отримання заробітної плати за відповідні періоди роботи.

З огляду на вказане вище суд виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області області протиправно прийнято рішення від 20.05.2024 за №05 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, суд не може перебирати на себе повноваження пенсійного органу та досліджувати документи, яким не надана оцінка Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії та обраховувати страховий стаж позивача.

Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не дослідило належно та добросовісно обставин щодо наявності в позивача страхового стажу за період його трудової діяльності в Республіці Узбекистан та згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, то ефективним способом захисту порушеного права позивача в цій справі буде зобов`язання вказаного відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області необхідно надати оцінку трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 21.10.1980, довідкам НТЦ «Промтехдіагностика» від 05.07.2016 №424/п, №425/п, довідкам филиала АО «НГСК КазСтройСервис» №913 від 13.04.2016, від 17.09.2020 без номера, №1526 від 20.06.2023 та довідкам компанії «Enter Enqineerіnq Pte.Ltd» від 27.07.2023 №63, від 16.06.2021 без зазначення номера, та іншим доданим до заяви документам, при повторному розгляді заяви від 13.05.2024 про призначення пенсії.

При цьому, щодо періодів роботи позивача в росії, Республіці Казахстан, Республіці Узбекистан пенсійному органу слід врахувати наведені вище висновки суду про те, що стаж, набутий на території російської федерації, Республіки Казахстан, Республіки Узбекистан до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан, Республікою Казахстан та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права позивача на пенсію і її обчисленні.

Окремо суд звертає увагу, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України саме з 19 червня 2023 року. Відтак, період роботи позивача в Республіці Узбекистан може бути зараховано тільки по 18.06.2023, а не по 19.06.2023, як зазначає позивач у позовній заяві.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов до висновку, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській сплачений судовий збір в сумі 847,84 грн. (70% задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.05.2024 за №05.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 847,84 грн. (вісімсот сорок сім гривень 84 копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., Харків, Харківська область, 61000).

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.