Справа № 240/25857/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

03 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/25857/24

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 30.12.2024 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні за 39 років служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 39 років служби, з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні.

Перевіряючи матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд вважає, що така не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Представником позивача до позову додано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначає, що при виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивача не було проінформовано та не були надані відомості про нараховані йому суми грошового забезпечення належні йому при звільненні, в тому числі про розмір одноразової грошової допомоги та її складових, в зв`язку з чим він не міг звернутися до суду з даним позовом у визначений тримісячний термін. Фактично позивач дізнався про порушення його прав лише після отримання відповіді від Відповідача, а саме 26.11.2024. Тому вважає, що саме з цієї дати (коли дізнався, або міг дізнатися про порушення права) слід рахувати перебіг тримісячного строку на звернення із позовом до суду.

Суд, при наданні правової оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначає наступне.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Верховний Суд в постанові від 11 листопада 2021 року у справі №260/611/21 зазначив, що "... реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. При цьому, отримання позивачем листа відповідача від 10 грудня 2020 №1723/02-12 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку".

Як слідує з матеріалів позову, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2024 №275, полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 23.09.2024. Вказано: Вислуга років у ЗС станом на 23.09.2024 становить: календарна - 27 років 01 місяць 18 днів, пільгова - 12 років 01 місяць 19 днів, загальна - 39 років 03 місяці 17 днів.

У цьому ж наказі зазначено: "Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 повних років служби ..."

Вважаючи, що має право на перерахунок одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби обчисливши її розмір за 39 років служби, з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Таким чином, про порушення своїх прав чи законних інтересів позивач повинен був дізнатися 23 вересня 2024 року, а не після отримання відповіді на адвокатський запит, як помилково вважає представник позивача.

Отже, спір у цій справі стосується перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, на яку військовослужбовець має право згідно з умовами проходження військової служби і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому застосуванню підлягає ч. 2 ст. 123 КЗпП України.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України, яка є спеціальною у спірних правовідносинах, із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник може звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Однак, звернувся до адміністративного суду з даним позовом лише 30 грудня 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, що вказкані у заяві, яка додана до позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя О.В. Лавренчук