Справа № 673/103/24
Суддя: Дворнін О. С.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 673/103/24
Провадження № 2-а/673/5/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2024 р. м.Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

що діє як адміністративний суд

в складі: головуючий суддя - Дворнін О.С.

при секретарі судового засідання Демчишиній Н.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1 та адвоката Сідлецької О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом позивача ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

31.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №17005 від 18.09.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП. В обґрунтування позову посилався на те, що 18.09.2023 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку №17005, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач стверджує, що про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, йому стало відомо 09.01.2024 від працівників Деражнянського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), коли було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження. Тоді ж позивач звернувся до Деражнянського бюро правової допомоги Хмельницького місцевого центру з надання БВПД за наданням йому безоплатної вторинної правової допомоги. З вказаною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її незаконною, протиправною та

такою, що підлягає скасуванню, оскільки згідно з постановою №17005 суть правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 18.09.2023р. приблизно о 15:00 год. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі працівників Національної поліції України, де було встановлено, що останній порушив правила військового обліку, а саме, у воєнний час здійснив виїзд із зареєстрованого місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки до АДРЕСА_1 , чим порушив ч.4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач стверджує, що 15 вересня 2023 року він на один день відбув до АДРЕСА_1 у своїх справах, та щоб відвідати родичів. Однак, 16 вересня 2023 року, коли мав відбувати додому, був незаконно затриманий працівниками поліції та переданий до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Там у нього забрали телефон, залякували, що відправлять на передову або посадять, змушували пройти комісію і отримати повістку, від чого він відмовився. ОСОБА_1 стверджує, що просив працівників Ужгородського ТЦК віддати телефон, щоб зв`язатися з рідними та адвокатом, але йому відмовили. В подальшому останній відмовився від будь-яких підписів на документах, оскільки не отримав гарантовану йому державою при затриманні правову допомогу. Про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 складає щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення, його не повідомили, з текстом постанови не ознайомлювали, копію постанови за його адресою не надсилали.

Згідно з ухвалою судді від 05.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Сідлецька О.В. підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача до суду не з`явився, подав відзив на позовну заяву в якому вимоги позову вважає безпідставними, а оскаржувану постанову такою, що відповідає вимогам КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказаний адміністративний позов підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчинені, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 18.09.2023 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку №17005, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач стверджує, що про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, йому стало відомо 09.01.2024 від працівників Деражнянського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), коли було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження. Тоді ж він звернувся до Деражнянського бюро правової допомоги Хмельницького місцевого центру з надання БВПД за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Постановленню вказаної постанови передувало складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП від 18.09.2023 року.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за виїзд з місця проживання без дозволу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає визначення «місця проживання».

З метою впорядкування обліку переміщених осіб Генеральним штабом Збройних Сил України в липні 2022 року було розроблено Порядок надання дозволу громадянам України, які перебувають на військовому обліку у ТЦК та СП, на виїзд за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час, який на даний час скасовано.

У Верховну Раду України внесли законопроект №7522 від 05.07.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення порядку призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання в межах України».

Відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує

соціальні послуги. Із вищезазначеного слідує, що законодавством встановлено заборону на зміну місця проживання без дозволу керівника ТЦК та СП, а не заборону на пересування територією України.

Відповідач кваліфікував дії позивача, як порушення ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак дана стаття складається з пунктів та підпунктів, а не частин.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, не було з`ясовано, чи винна особа у його вчиненні та не прийнято до уваги, ту обставину, що ОСОБА_1 виїхав з місця проживання 15 вересня 2023 року всього на один день, і був затриманий до 18 вересня 2023 року поза своїм бажанням. Крім того відповідачем не з`ясовано, коли саме позивач покинув своє місце проживання.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч. 2 , 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

З аналізу вищезазначених правових норм на ОСОБА_1 поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, не доведена допустимими і належними доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на те, що матеріали справи не місять доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що відповідач не довів порушення нормативних актів, викладених в оскаржуваній постанові.

За ч.3 ст.286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245-246, 251, 268, 283 КУпАП, ст.ст.2, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 295 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №17005 від 18 вересня 2023 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №17005 від 18 вересня 2023 року у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП - закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

позивач ОСОБА_1 ,

зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. С. Дворнін