Справа № 420/31678/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 жовтня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивачка, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 10 вересня 2024 року за № 04;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.07.1991 по 11.11.1995 року в АП «Херсонський Універмаг» (в подальшому ЗАТ «Херсонський універмаг») на посаді продавця ІІІ категорії та з 10.11.1995 по 24.01.2001 року в Школі вищої спортивної майстерності на посаді методиста, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати подання заяви, а саме з 28 серпня 2024 року.

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивачка зазначає, що вона - ОСОБА_1 з 01.01.2008 року по сьогодні працює на посаді молодшої медичної сестри у КЗ Херсонському психоневрологічному будинку інтернаті Херсонської обласної ради. Досягнувши віку 50 років, 28 серпня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 розділу XXIV Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року за № 461.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 10 вересня 2024 року за № 04 позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з посиланням на недосягнення віку встановленого абз.2 п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років та недостатності страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії відповідач визнає та самостійно визначає наступні факти : - наявності у неї страхового стажу роботи за списком № 2, що становить 14 років 07 місяців 16 днів; - наявності у неї загального страхового стажу у 24 років 03 місяців 04 дні; - атестації її робочого місця. При цьому за рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 10 вересня 2024 року за № 04 визначено, що відповідачем не зарахованого до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: дата заповнення трудової книжки передує даті видачі бланка трудової книжки у друк згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що 28.08.2024, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За принципом екстериторіальності заява від 28.08.2024 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. За результатами розгляду вищезазначеної заяви, прийнято рішення №04 від 10 вересня 2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) у зв`язку з відсутністю страхового стажу та з недосягненням віку 55 років.

Відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, всебічно розглянувши надані Позивачкою документи встановив, що її страховий стаж роботи на дату звернення склав - 24 років 03 місяці 04 дні. Пільговий стаж за Списком 2 становить 14 років 7 місяців 16 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу Позивачки не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992. Періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992 не зараховано у зв`язку з тим, що записи в ній внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: дата заповнення трудової книжки (05.08.1992 рік) передує даті видачі бланка (2000 рік) трудової книжки у друк згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року позов залишено без руху та позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Заявою від 17.10.2024 року позивач усунула недоліки позову, зокрема подала до суду уточнену позовну заяву,

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

12 листопада 2024 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/62796/24).

Станом на 30 грудня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 з 01.01.2008 року по теперішній час працює на посаді молодшої медичної сестри у КЗ Херсонському психоневрологічному будинку інтернаті Херсонської обласної ради.

Досягнувши віку 50 років, 28 серпня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 розділу XXIV Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року за № 461.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 року за № 359/35961, заява була передана на розгляд із застосуванням принципу екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 10 вересня 2024 року за № 04 позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з посиланням на недосягнення нею віку встановленого абз.2 п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років та недостатності страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Про вказане рішення позивачку було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 17 вересня 2024 року.

Відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, розглянувши надані позивачкою документи встановив, що її страховий стаж роботи на дату звернення склав - 24 років 03 місяці 04 дні. Пільговий стаж за Списком 2 становить 14 років 7 місяців 16 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивачки не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992.

Періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992 не зараховано позивачці у зв`язку з тим, що записи в ній внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: дата заповнення трудової книжки (05.08.1992 рік) передує даті видачі бланка (2000 рік) трудової книжки у друк згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових

внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним

громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів

споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне

забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Спірні правовідносини до 2018 року були врегульовані лише ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яка визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 та № 2.

У 2018 році норми щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах були внесені і до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом його доповнення розділом XVI-1 Про пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, зокрема ст. 114, яка визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Норми ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», в редакції по стану на 2015 рік та ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що була прийнята у 2018 році, мали до 23 січня 2020 року, абсолютно однакові умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме : «На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.».

Як було встановлено судом, відповідач в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення зазначає, що оскільки заявниця не досягла пенсійного віку 55 років останнім прийнято рішення відмовити позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.8 статті 114 розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З даного приводу суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 року №1-Р/2020 по справі №1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п. „б-„ г ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХП зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Таким чином, застосуванню підлягає п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Верховний Суд в рішенні від 21.04.2021 року по зразковій справі №360/3611/20 зазначив, що у рішенні від 23.01.2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (ч.2 ст.150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 с.8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Також, з позиції Конституційного Суду України беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Таким чином на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка досягла віку визначеного ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції по стану на січень 2020 року та має необхідний обсяг як загального страхового стажу (24 років 03 місяців 04 дні із необхідних 20 років), так і пільгового стажу за списком № 2 (14 років 07 місяців 16 днів із необхідних 10 років), що свідчить про набуття мною права на призначення пенсії на пільгових умовах, яке було порушено відповідачем.

Щодо неврахування записів трудової книжки при обрахунку страхового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Як вбачається із трудової книжки позивачки НОМЕР_1 її трудова діяльність розпочалась із навчання у Херсонському технікумі Радянської торгівлі, після чого вона влаштувалась працювати до АТ «Херсонський універмаг».

Посадовою особою АТ «Херсонський універмаг» було здійснено їй заміну трудової книжку у зв`язку із її непридатним станом, у оформлено трудову книжку за її новою формою, куди було перенесено записи із попередньої трудової книжки, але у самій трудовій книжці не було здійснено запис про її видачу замість іншої та не визначено що це є дублікат.

При цьому в трудовій книжці НОМЕР_1 маються відповідні записи щодо періодів її роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового (страхового) стажу позивачки, який набутий нею до 01 липня 2000 року.

Окремо, слід зауважити що записи у трудовій книжці позивачки не містить недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів про роботу або перекручували б їх зміст, містять підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.

За позицією Верховного Суду що викладено у постанові від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17, визначено, що записи у трудовій книжці є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

В трудовій книжці НОМЕР_1 маються відповідні записи щодо періодів роботи позивачки, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження мого трудового (страхового) стажу.

Окремо, слід зауважити що записи у трудовій книжці позивачки не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів про роботу або перекручували б їх зміст, містять підписи посадових осіб, та внесені у відповідності із встановленими правилами.

Відповідно до п. 5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 (далі Інструкція №58), якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

Відповідно до п.4 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже із змісту цих норм слідує що, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства і це не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дії відповідача, щодо не врахування трудової книжки та відповідно не врахування страхового стажу, нею підтвердженого суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, в моєму випадку видачі дублікату трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Слід зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Посилання відповідача на недоліки оформлення дубліката трудової книжки не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення, оскільки, вказані записи у трудовій книжці містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення її з роботи, мають підписи посадових осіб, що їх вносили, які завірені печатками, вони не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.

Таким чином виявлені недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою підставою для відмови у врахуванні трудової книжки при обрахунку страхового стажу, оскільки вина позивачки в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Отже, відповідачем протиправно не зарахованого до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992, про що визначено в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії № 04 від 10 вересня 2024 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.07.1991 року по 11.11.1995 року в АП «Херсонський Універмаг» (в подальшому ЗАТ «Херсонський універмаг») на посаді продавця ІІІ категорії та з 10.11.1995 року по 24.01.2001 року в Школі вищої спортивної майстерності на посаді методиста, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати подання заяви, а саме з 28 серпня 2024 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 968,96 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії № 04 від 10 вересня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 10.07.1991 року по 11.11.1995 року в АП «Херсонський Універмаг» (в подальшому ЗАТ «Херсонський універмаг») на посаді продавця ІІІ категорії та з 10.11.1995 року по 24.01.2001 року в Школі вищої спортивної майстерності на посаді методиста, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати подання заяви, а саме з 28 серпня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, 33028, ).

Суддя С.О. Cтефанов