Справа № 400/5297/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 р. № 400/5297/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні, з особливостями провадження у справах, передбачених ст.287 КАС України, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056,

треті особиГоловне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання протиправною та скасування постанови від 10.08.2023 року ВП № 64927653,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі: Позивач) звернулась з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі: Відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні Відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Міністерства юстиції (м.Одеса), та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 10.08.2023 р. ВП №64927653, про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №400/1356/20 виданого 15.03.2021 р. про зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 13.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2022 р.№18-77 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат.

10.06.2024 року позовну заяву залишено без руху на тій підставі, що позивачка звернулась до суду в інтересах померлої особи, як правонаступниця, без зазначення які саме права позивача порушено. Також, Позивачкою не було сплачено судовий збір.

Позивачка подала на виконання ухвали новий позов квитанцію про сплату судового збору та довідку нотаріуса від 04.06.2024 року, згідно якої вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 .

Суд ухвалою від 04.07.2024 року повернув позовну заяву Позивачці, оскільки не було надано доказів щодо спадкування пенсійних виплат померлого ОСОБА_2 .

02.09.2024 року Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду ухвалу МОАС від 04.07.2024 року про повернення позовної заяви скасовано, з тих підстав, що доказів на підтвердження прав Позивачки було надано достатньо.

20.09.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що чоловік Позивачки. ОСОБА_2 помер. Вона є його єдиною спадкоємицею. По справі 400/1356/20 на підставі рішення Миколаївського окружного суду 29.08.2023 було видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 пред`явив до виконання 22.03.2021 р., за твердженням Позивачки ОСОБА_2 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження за вказаним листом. Позивачка звернулася до відділу УЗПВР у Миколаївській області з приводу виконання рішення та необхідності заміни сторони у виконавчому провадженні, в ході чого дізналася про те, що виконавче провадження, відкривалося, але закінчено 10.08.2023 р. Позивачка вважає протиправними дії Відповідача щодо закінчення виконавчого провадження в зв`язку неможливістю виконання рішення без участі боржника, оскільки лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивачка дійшла висновку, що державний виконавець ВДВС порушив її право як правонаступника, на дієві законні механізми забезпечення виконання судового рішення, оскільки вона взагалі не може реалізувати своє право на правонаступництво.

Відповідач надав відзив на позов, вважає вимоги необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не набула статусу стягувача. Відповідно вона і не має права оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення. Поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Оскільки державним виконавцем: постановою від 20.07.2023 про накладено штраф на боржника в розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду; постановою від 04.08.2023 про накладено штраф на боржника в розмірі10200,00 грн.; направлено 09.08.2023 року до Миколаївського районного управління поліції повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника, тому посилання Позивача на нездійснення державним виконавцем всіх передбачених законом заходів для примусового виконання судового рішення є необґрунтованими. Крім того, Позивачем не наведено переліку дій яких державний виконавець зобов`язаний був вжити, про те не вжив. З огляду на ці доводи просив відмовити в задоволенні позову.

Пенсійним фондом України в Миколаївській області, третьою особою надано пояснення до позову, згідно яких на виконання Рішення від 02.02.2021 Головним управлінням 10.03.2021 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до покладених судом зобов`язань. Головним управлінням внесено відомості щодо заборгованості за Рішенням від 02.02.2021 до «Реєстру судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Враховуючи вищевикладене, рішення 02.02.2021 виконано Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої Позивачка посилається на те, що закінчене виконавче не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених Законом України «Про виконавче провадження» ( ч.І ст. 40 Закону).В даному випадку виконавче провадження може бути відновлено лише у разі визнання незаконною чи скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (ст.41 Закону). За висновками Верховного Суду, якщо виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. Зауважив, що заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Формальні дії відповідача по примусовому виконанню судових рішень, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, посилається на висновки у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 286/1810/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 554/10283/18, від 19 січня 2022 року у справі № 179/110/21, №607/2547/20 від 22.06.2022). Вказуючи формальні підстави для закінчення виконавчого провадження, а отже і вичерпними свої дії по виконанню судового рішення, відповідач зазначив, що одна з двох постанов про накладення штрафу на боржника скасована. Відповідачем не надано доказів проведення перевірки наявності кримінального провадження за його заявою, та відсутні відомості про виконання постанови про накладення штрафів, як і відсутні відомості про те, що боржник знає про вказані постанови. Тому

На підставі ч.3 ст.194 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд дослідив доводи сторін, надав їм оцінку з врахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, та встановив таке.

24.03.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі заяви ОСОБА_2 та виконавчого листа № 400/1356/20 від 15.03.2021 року відкрито виконавче провадження № 64927653 про: «Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 № 18-77 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат. Також зобов`язано боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, надати докази виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

24.03.2021 винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження.

06.04.21 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило, що отримано постанову від 24.03.2021 за виконавчим провадженням ВП № 64927653 про стягнення з виконавчого збору в сумі 24000,00 грн. та постанову від 24.03.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200,00 грн., та з посиланням на норми діючого законодавства зауважило, що з питання виконання постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження від 24.03.2021 за ВП № 64927653 необхідно звернутися до органу казначейства.

06.04.2021 Головне управління ПФУ у Миколаївській області за № 1400-0801-8/23215 надано відповідь на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.03.21 про відкриття виконавчого провадження № 64927653 з примусового виконання виконавчого листа № 400/1356/20, виданого 15.03.2021 Миколаївським окружним адміністративним судом. Згідно якої «рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.02.2021, яким зобов`язано Головне - управління здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 року № 18-77 вих-20 про розмір заробітної плати(грошового забезпечення ), що враховується для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат, виконано в межах наданих Головному управлінню повноважень. Головним управлінням 10.03.2021 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується перерахунком пенсії (додаток 1). Після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2021 склав-17690,00 грн. Загальний розмір доплати по перерахунку за рішенням суду з 13.12.2019 склав-188440,92 грн. головним управлінням забезпечено виплата пенсії у новому розмірі. Щодо суми доплати з 13.12.2019 повідомлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені За

15.04.2021 за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії в частині виплати доплати по перерахунку за рішенням суду з 13.12.2019 на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській накладено штраф та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, про що державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

У подальшому Головного управління звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) про скасування постанов відповідача: від 15.04.2021 ВП № 64927653 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/2934/21 від 12.05.2021 позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови ВП № 64927653 від 15.04.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., задоволено повністю.

З метою отримання інформації, щодо виконання рішення суду боржником, 02.06.2023 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області направлено вимогу, щодо необхідності повідомити та надати підтверджуючи документи стосовно виконання рішення суду.

08.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за № 1400-0801-8/37704 направлено листа згідно якого знову повідомлено щодо обставин виконання рішення суду, де крім іншого, визначено, що ГУ ПФУ внесено відомості щодо заборгованості за Рішенням від 02.02.2021. до «Реєстру судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного Фонду України». Виплата за Рішенням від 02.2,2021 буде проведено після відповідних бюджетних асигнувань».

21.07.2023 державним виконавцем складено акт, яким встановлено невиконання боржником без поважних причин рішення та не надання ним доказів, що рішення не виконано з поважних причин.

21.07.2023 за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області накладено штраф в сумі 5100 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, про що державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову № 64927653 від 21.07.2023, копію якої направлено боржнику.

04.08.23 державним виконавцем встановлено повторне невиконання без поважних причин боржником рішення, та не надання ним доказів, що рішення не виконано з поважних причин, про що складено акт державного виконавця від 04.08.2023. За повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, на Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області накладено штраф в сумі 10200,00 грн., про що державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову № 64927653 від 04.08.2023

09.08.2023 головним державним виконавцем Максімовою О.О. до Миколаївського районного управління поліції направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

10.08.2023 головним державним виконавцем Максімовою О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.11 ч.І ст.39 Закону «України «Про виконавче провадження».

06.09.23 постанова про стягнення виконавчого збору ВП №64927653 від 10.08.2023 та постанова про розмір витрат виконавчого провадження ВП № 64927653 від 10.08.23, постанова про накладення штрафу ВП № 64927653 від 20.07.2023, постанова про накладення штрафу ВП № 64927653 від 04.08.2023 відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, направлені на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївської області.

Щодо доводів Відповідача та третіх осіб, відносно відсутності права на звернення Позивача щодо оскарження постанови державного виконавця про закінчення провадження суд погоджується з доводами Позивача.

Так, питання правонаступництва може бути вирішено лише за відкритим виконавчим провадженням. Закінчене виконавче не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених Законом України «Про виконавче провадження» ( ч.І ст. 40 Закону).В даному випадку виконавче провадження може бути відновлено лише у разі визнання незаконною чи скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (ст.41 Закону).

Отже, позивачка має право оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, згідно якої у випадку, якщо виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника(постанова Великої Палати Верховного Суду 16.11.2022 року у справі № 910/7310/20, п.п. 8.27-8.30).

Щодо інших доводів сторін, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно Ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Ч.1 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Ч.1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити перерахунок та виплату особі пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Суд наголошує, що частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Окрім того, враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020.

Відповідно до доводів Позивача й установлених обставин справи, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2023 р. ВП №64927653, про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №400/1356/20, оскільки вона винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

Судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, відповідно до норм ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 10.08.2023 р. ВП №64927653, про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №400/1356/20 виданого 15.03.2021 р. про зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 13.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2022 р.№18-77 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мельник