Справа № 420/19119/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення та інших виплат за період березня 2022 року по січень 2023 року, за невірним обчисленням вислуга років та без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 (2023) рік",

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення та інших виплат за період березня 2022 року по січень 2023 року, з урахуванням вірної вислуги років та посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 (2023) рік", на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

- зобов`язати видати грошовий атестат та відповідні довідки для призначення пенсії з урахуванням вищезазначених змін.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 01.03.2022 по 19.04.2023 позивач проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_1 та В/Ч НОМЕР_2 . За період служби у В/Ч НОМЕР_1 грошове забезпечення позивача було невірно обчислено внаслідок заниження розміру надбавки за вислугу років - замість 50% застосовано 45%, а також у період з 30.01.2020 року по 21.11.2021 позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". Тобто, з 30.01.2020 відновлено дію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, що діяла до 21.02.2018 - установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Ухвалою суду від 03.07.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

17.07.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнає заявлених позовних вимог та вважає адміністративний позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що відсутні підстави для нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, оскільки пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" залишився без змін. Норма пункту 3 розділу II Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 постанови Кабміну України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабміну України №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови №704, таким чином не можливо з`ясувати, як саме проводити обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, якщо вказане є дією всупереч Закону. Відповідач зазначив, що в резолютивній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 не міститься зобов`язань до відповідача про вчинення дій із забезпечення виконання рішення відповідно до процесуального законодавства.

24 лютого 2018 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов. Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14." Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)" передбачено використання "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018". Однак зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не було приведено у відповідність з нормою пункту 4 цієї Постанови. Проте, не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені в пункт 4 цієї ж Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)". Суд не може не застосовувати як розрахункову величину мінімальну заробітну плату, що міститься в частині норми, оскільки таке суперечить як правовій природі норми права, так і правовим принципам. Тому до спірних правовідносин не може бути застосована норма, за якою обчислення грошового забезпечення позивача здійснюється із використанням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Крім того, на момент подачі позову Кабінетом Міністрів України вже внесено відповідні зміни в Постанову №704, а саме пункт 4 Постанови № 704 викладений у редакції Постанови КМУ №481 від 20.05.2023 - установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13, 14.

У відзиві відповідач стверджує, що спірні правовідносини є наслідком здійснення делегованих та дискреційних повноважень Кабінетом Міністрів України та не належать до компетенції відповідача. Вважає, що в даній справі існує доцільність залучення Кабінету Міністрів України в якості відповідача або третьої особи. Також звертає увагу суду на пропущення строку звернення до суду з позовною заявою Позивач звернувся до суду 19.06.2024, пропустивши тримісячний строк на звернення до адміністративного суду з позовною вимогою щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за період з березня 2022 рік по січень 2023 рік . Якщо позивач вважав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , то він повинен був оскаржити наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.01.2023 №20 в місячний строк шляхом подачі позову до суду або не погоджуватись з ним, доки не було б проведено з ним усіх необхідних розрахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 №49 лейтенант ОСОБА_1 , командир 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти був прийнятий на військову службу за посадою з посадовим окладом 3440 грн.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2023 № 20 позивача виключено зі списків особового складу у зв`язку із переведенням до НОМЕР_3 військового полігону (військової частини НОМЕР_2 ). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.04.2024 № 112 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас ЗСУ.

У військовій частині НОМЕР_1 позивач отримав довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії від 21.05.2024 № 38, з якої позивач довідався, що посадовий оклад старшого лейтенанта ОСОБА_1 склав 3440 грн., оклад за військове звання 1130 грн., надбавка за вислугу років 45 % від посадового окладу та окладу за військове звання або 2056,50 грн.

Позивач вважає відомості викладені у даній довідці такими, що не відповідають дійсності, невірно обчислено грошове забезпечення внаслідок застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 та невірного обчислення вислуги років під час обрахунку грошового забезпечення у період з березня 2022 року по січень 2023 року. Позивач надав суду наказ Управління МВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 № 130о/с, вислуга років на день звільнення склала в календарному обчисленні 20 років 08 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні 26 років 08 місяців 29 днів.

З наказу від 19.01.2023 №. 20 та довідки від 21.05.2024 № 38 слідує, що посадовий оклад, оклад за військовим званням та інші похідні види грошового забезпечення період з березня 2022 року по січень 2023 року обчислені виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року відповідно Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, у розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо обчислення розміру грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закону №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704 (далі - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Додатки 1 та 14 до Постанови №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

Згідно із приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Згідно з Постановою №704, в редакції Постанови №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704.

Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.

При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.

Відповідні висновки висловлені Верховним Судом у рішенні від 17.12.2019 року за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №160/8324/19.

Таким чином, з 30.01.2020 року, тобто з дня, наступного після дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18, виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Щодо доводів відповідача, наведених ним у відзиві, суд вважає необхідним наголосити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.04.2008 в справі "Вассерман проти Росії" вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про порушення відповідачем вимог частини другої статті 2 КАС України при не проведенні позивачу нарахування та виплати з період служби грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 та 1 січня 2023 року.

За сукупністю наведених обставин, суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, при цьому керуючись повноваженнями, якими наділений при вирішенні справи відповідно до статті 245 КАС України, вважає за необхідне:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування за період з 01.03.2022 по 19.01.2023 при обчислені ОСОБА_1 розміру щомісячного грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 19.01.2023 щомісячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення.

Щодо доводів позивача про неправильне обчислення надбавки за вислугу років, суд зазначає наступне.

Розділом IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердж. наказом Міноборони України № 260 від 07.06.2018, передбачено, що :

- військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

- вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

- для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:

зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами);

проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);

проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.

- періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України,

- для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців. Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.

До зарахування на військову службу позивач мав вислугу років в органах внутрішніх справ 20 років 8 місяців 16 днів, тому розмір надбавки за вислугу років становив 45 %.

Доводи позивача про необхідність зарахування вислуги в ОВС у пільговому обчисленні для обчислення стажу військової служби та визначення розміру надбавки за вислугу років є необгрунтовані, оскільки таке зарахування не передбачено чинним законодавством.

Крім того, підставою для розрахунку та виплати надбавки за вислугу років є відповідний наказ командира, разом з тим позивач не оскаржує жодний з наказів командира військової частини, яким встановлювалась надбавка за вислугу років.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, позивач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування позовних вимог щодо неправильності обчислення надбавки за вислугу років, тому в цій частині позову слід відмовити в задоволенні.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача надати грошовий атестат та відповідні довідки для призначення пенсії з урахуванням змін розміру грошового забезпечення, то суд приймає до уваги, що при звільненні військовослужбовця з військової служби для призначення пенсії подається грошовий атестат з останнього місця служби, тобто, він видається військовою частиною, в якій позивач перебував на грошовому забезпеченні на час звільнення, а це є В/ч НОМЕР_2 , яка не залучена до розгляду справи в якості відповідача. Щодо зобов`язання відповідача видати довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у належному розмірі, то такі вимоги заявлені передчасно, оскільки відповідний обов`язок у відповідача виникає при набранні законної сили даним судовим рішенням. На час постановлення судового рішення відсутні докази того, що відповідач в майбутньому вчинить протиправні дії або бездіяльність щодо невидачі довідки із зазначенням всіх складових грошового забезпечення у належному розмірі. Отже, спір між сторонами щодо видачі довідки ще не виник.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Посилання відповідача на пропуск строку звернення позивача до суду з даним позовом суд не приймає до уваги, оскільки ухвалою від 03.07.2024 суд поновив позивачу пропущений строк, враховуючи що строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а позивач стверджував, що дізнався про порушення своїх прав при отриманні довідки про розмір грошового забезпечення в травні 2024 року, до суду позов поданий 19.06.2024. Доводи позивача відповідач не спростував.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про те, що позивача відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, як учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

Керуючись вимогами ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування за період з 01.03.2022 по 19.01.2023 при обчислені ОСОБА_1 розміру щомісячного грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 19.01.2023 щомісячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА