Справа № 297/5081/24
Суддя: ІЛЬТЬО І. І.
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/5081/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.

за участю секретаря судового засідання Гарані О. А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Берегове справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Мензак Ю. Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №3641284 від 11.12.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає її незаконною, оскільки він не порушував вимоги ПДР, зокрема вимоги дорожнього знаку 3.34 ПДР України. Посилається на те, що ОСОБА_1 11 грудня 2024 року у вечірній час доби рухався на автомобілі у м. Берегове по Мукачівському провулку (координати 48°12'35.1"N 22°38'42.4"E) у сторону вулиці Івана Франка. По маршруту руху при цьому не було жодного дорожнього знака 3.34, і таким чином позивач здійснив зупинку біля власного будинку місця фактичного проживання у АДРЕСА_1 . Згодом до нього підійшов працівник поліції, який повідомив про порушення ним правил паркування на що ОСОБА_1 зазначив, що по маршруту його руху він не бачив жодного знака 3.34, на що той показав такий знак, однак який знаходиться по вул. І. Франка, до перехрестя з провулком Мукачівським, тобто у місці, де позивач не бачив такого знака, адже повз нього не проїжджав. При цьому, працівник поліції проігнорував усі зауваження позивача та склав відповідну постанову про адмінправопорушення. Зазначив, що у момент зупинки ОСОБА_1 зняв відеозапис, де імітував рух власного автотранспорта та де пояснював працівнику поліції, що не бачив та не міг бачити відповідного дорожнього знака, а отже, його дія не поширюється на відповідний припаркований автомобіль. Більше того, автомобіль був припаркований після перехрестя доріг Івана Франка та провулка Мукачівського, а дорожній знак розташований до перехрестя, і таким чином дія дорожнього знака взагалі не поширюється на ділянку дороги після перехрестя (у т.ч. на місце паркування авто ОСОБА_1 ).

Виходячи з вищевикладеного, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №3641284 від 11.12.2024 року, закрити провадження в справі та стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

27.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 11.12.2024 було виявлено,що водій ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 (зупинку заборонено),здійснив зупинку безпосередньо в зоні дії знаку,чим порушив п.8.4 ПДР. Було складено постанову та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі та у стягненні витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як свідчать матеріали справи, 11.12.2024 о 09 год. 26 хв. у м. Берегове по вулиці Івана Франка, 43В, ОСОБА_1 керуючи ТЗ марки FORD MONDEO р.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено, здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4.в ПДР - порушення вимог заборонних знаків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст.122 КУпАП.

Закон України Про дорожній рух регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, та визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог до п.8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 Правил дорожнього руху визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За правилами розділу 33 вказаних Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Частиною першою ст.122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження порушення вимог Правил дорожнього руху відповідачем до відзиву долучено матеріали відеофіксації розташування знаку на ділянці дороги по вулиці Івана Франка у м. Берегове, де знак 3.34 розташований з тієї сторони дороги на якій здійснено зупинку належного позивачу транспортним засобом.

Так, матеріали відеофіксації містять зображення транспортного засобу, дату та час здійснення фотозйомки, відомості щодо місця розташування транспортного засобу; містять вичерпний обсяг інформації для встановлення марки транспортного засобу, серії та номеру його державної реєстрації.

В той же час, всі безпідставні твердження позивача та його представника про невідповідність дорожніх знаків чи місць їх встановлення, не є обґрунтованими, оскільки наявність дорожнього знаку 3.34, який діяв на місці зупинки ТЗ позивача, ніхто не заперечує.

Тим більше, питання щодо місць розташування знаків чи їх відповідності державним стандартам не входить до компетенції патрульних поліцейських. Останні контролюють дотримання водіями ТЗ вимог ПДР. Визначення місць встановлення дорожніх знаків та визначення їх відповідності державним стандартам є обов`язком відповідних організацій Берегівської міської ради (УЖКГ).

Таким чином, викладена позивачем та його представником аргументація, заперечення вчиненого правопорушення оцінюється судом як спосіб уникнення передбаченої законом відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а відтак в задоволені позову необхідно відмовити.

Стосовно витрат на правничу допомогу у сумі 5000 гривень, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону).

Пунктом 1 частини третьої ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134,139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, а також надані до суду заперечення відповідача, надмірність заявленої суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, спираючись на досліджені докази та беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) до предмета спору, суд вважає, що задоволенні таких необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.122, 251 КУпАП, ст.ст. 72-77, 134, 242-243 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову представника позивача Мензак Юрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління НП в Закарпатській області про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху та стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2024 року.

Суддя Іван ІЛЬТЬО