Справа № 420/26904/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.08.2024 року звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач) щодо не зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи: з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009; з 29.04.2010 по 01.11.2010 на посаді теслі на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоди роботи: з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010 на посаді теслі на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 до загального трудового стажу та призначити пенсію за віком позивачу з нарахуванням і виплатою недоотриманої суми пенсії з 14.10.2023 року, мотивуючи це тим, що ним через портал електронний послуг Пенсійного фонду України (електронний кабінет) було подано заяву із прикріпленою копією документу про вищу освіту, архівною довідкою від 08.01.2024 року виданої Українською інженерно-педагогічною академією, яка зокрема засвідчує та підтверджує факт вступу на навчання, надання академічної відпустки у зв`язку із призовом на строкову військову службу, поновлення на навчання, зміну назви навчального закладу та безпосередньо отримання диплому про закінчення навчального закладу. Також Позивач у заяві вказав Відповідачу на те, що у нього наявний трудовий стаж, який він в період з 2005 року по 2010 рік отримав на території російської федерації працюючи в ТОВ «Зодчий» (ООО Зодчий), ТОВ Поліном (ООО Полином) та у ПП ОСОБА_2 (ИП ОСОБА_3 ). Відповідні копії трудових книжок були надані Відповідачу під час первинного звернення. Отримавши відмову Позивач 29.04.2024 року повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком із зарахуванням йому трудового стажу на посаді «тесля» у ТОВ «Зодчий», ТОВ «Поліном» та ПП Навроцький, зважаючи на той факт, що він був працевлаштований офіційно на території рф із заведенням трудової книжки та оформленням страхового свідоцтва. 28.05.2024р. відповідач знову відмовив Позивачу у призначенні йому пенсії за віком посилаючись на те, що 10.10.2023 року йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (рішення №37 від 17.10.2023). оскільки за заявою від 10.10.2023 року вже винесено рішення, підстав для перегляду рішення за цією заявою Відповідач не вбачає.

Ухвалою від 02.09.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

19.09.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що від позивача надійшла заява про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була передана на розгляд Головному управлінню ПФУ в Житомирській області, та за результатами розгляду вказаної заяви прийнято рішення №37 від 17.10.2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу -30 років, як особі яка досягла 60-ти річного віку. Згідно даних трудової книжки позивача страховий стаж склав 21 рік 10 місяців 04 дні. До страхового стажу не зараховані періоди роботи: російській федерації, а саме: з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010 на посаді теслі на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 , оскільки Позивач працював на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації, з посиланням на те, що з 01.01.2023 року рф припинила участь в Угоді при призначенні пенсії до страхового стажу можливо зарахувати періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р. а також період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1990р. з 01.09.1982 по 15.06.1990 так як в дипломі зазначена заочна форма навчання. Вважає рішення про відмову таким що відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що в квітні 2024 року від позивача надійшло звернення від 29.04.2024 року №3942/С-2100-24 яке за своїм змістом відповідало вимогам Закону України «Про звернення громадян» на яке відповідачем надано відповідь від 28.052024 року виключно інформаційного характеру.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 подав 10.10.2023 року до територіального органу Пенсійного фонду України заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яка за принципом екстериторіальності була передана на розгляд Головному управлінню ПФУ в Житомирській області.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення №37 від 17.10.2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу -30 рокі., як особі яка досягла 60-ти річного віку. За прийнятим рішенням страховий стаж позивача склав 21 рік 10 місяців 04 дні.

З вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано навчання з 01.09.1982 по 15.06.1990 згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1990, оскільки даний період перетинається з періодом проходження військової служби.

Для зарахування періоду навчання до страхового стажу запропоновано надати уточнюючі довідки визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу зараховано усі періоди. Також зазначено, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 14.10.2028, або при набутті необхідного страхового стажу.

24.10.2024 року відповідач інформаційним листом вих. № 2100-0304-8/34815 повідомив позивача про прийняте рішення по його заяві де вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010, оскільки він працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації.

30.10.2023року через портал електронних послуг Пенсійного фонду України (електронний кабінет) позивач подав заяву із копією документу про вищу освіту, архівною довідкою від 08.01.2024 року.

14.11.2023 року відповідач надав відповідь у якій запропонував надати уточнюючу довідку для підтвердження періоду навчання за денною формою навчання. Також вдруге повідомив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в російській федерації, а саме: з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010 так як рф припинила з 01.01.2023 участь в Угоді від 13.03.1992р.

Позивач в січні 2024 року отримав уточнюючу довідку щодо денної форми навчання.

На запит Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо з`ясування періодів навчання позивача надійшла довідка Української інженерно-педагогічної академії від 29.02.2024 № 105-29-05 із зазначенням періодів навчання позивача за денною формою та періоду перебування в академічній відпустці, про те, що ОСОБА_4 був зарахований І курс денної форми навчання машинобудівного факультету Українського заочного політехнічного інституту (наказ на зарахування № 333е від 23.08.1982 р.), закінчив навчання студентом 5 курсу та отримав диплом НОМЕР_1 (наказ про видачу диплому № 201е від 21.06.1990 р.). ОСОБА_5 була надана академічна відпустка у зв`язку проходженням строкової служби (наказ № 656 наказ від 29.12.1984 р.), повернення на навчання (наказ 59 від 25.02.1987 р.). Український заочний політехнічний інститут був перейменований у Харківський інженерно-педагогічний інститут. На даний час Харківський інженерно-педагогічний інститут іменується Українською інженерно-педагогічною академією. У відповідності з рішенням акредитаційної комісії України, протокол № 109 від 03.06.2014 р. та наказу Міністерства освіти і науки України № 2323Л від 11.06.2014 р. Українська інженерно-педагогічна академія відноситься до Вищих навчальних закладів IV рівня акредитації.

Листом від 22.03.2024р. №2100-0202-8/13246 відповідачем запропоновано позивачу для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням додаткових документів надати нову заяву про призначення пенсії відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок 22-1), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22.

29.04.2024 року позивач подав до відповідача заяву в якій просив розглянути його заяву про призначення пенсії за віком та зарахувати до стажу його роботу в рф в період з 2005 по 2010р.

28.05.2024 року відповідач надав позивачу відповідь вих №4839/с-02/8-2100/24 у якій повідомив про вже прийняте рішення від 10.10.2023 року про відмову у призначенні пенсії, та роз`яснив порядок подачи заяви про призначення пенсії.

08.07.2024 року позивач подав скаргу до ПФУ України на яке йому листом вих.№6575-5859/С-02/8-2100/24 від 31.07.2024 року надана відповідь, в якій вказано, що скарга на адміністративний акт подається протягом 30-ти днів з дня доведення його до відома зацікавленої особи (а.с.82).

З вказаною відповіддю позивач не погодився та звернувся до суду з позовом.

Згідно форми РС-право та визнається сторонами, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в російській федерації, а саме: з 01.04.2005 по 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010 на посаді тесляра на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 , та не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1990р. з 01.09.1982 по 15.06.1990.

Джерела прав та висновки суду.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі Закон №1058).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, є вірними висновок суду, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Оцінюючи усі докази, що містять матеріали справи, у їх сукупності, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та рф.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку(доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

З 01.01.2023 року рф в односторонньому порядку припинила участь в Угоді.

Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно, покликання пенсійного органу на нечинність Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є необґрунтованими і безпідставними, оскільки ця Угода була чинна як для України, так і для рф в спірні періоди роботи позивача.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Статтею 9 Угоди від 15 квітня 1994 року визначено, що питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при виникненні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_2 , в ній зазначені слідуючи періоди роботи:

- з 01.04.2005 р. по 15.01.2007 р., на посаді тесляра ТОВ «Поліном» країна реєстрації російська федерація ;

З 04.05.2007 року по 20.11.2007 року на посаді тесляра ТОВ «Зодчий» країна реєстрації рф;

З 21.03.2008 року по 19.04.2008 року з 21.04.2008 р. по 16.10.2008р. на посаді тесляра у приватного підприємця ОСОБА_2 країна реєстрації рф.

За записами трудової книжки НОМЕР_3 позивач працював з 22.05.2009р. по 30.11.2009р., з 29.04.2010р. по 01.11.2010р. на посаді тесляра у приватного підприємця ОСОБА_2 країна реєстрації рф.

Так ГУ ПФУ в Житомирській області не зарахований позивачу у страховий стаж періоди роботи з 15.01.2007, з 04.05.2007 по 20.11.2007, з 21.03.2008 по 19.04.2008, з 21.04.2008 по 16.10.2008, з 22.05.2009 по 30.11.2009, з 29.04.2010 по 01.11.2010, оскільки такий набуто на території російської федерації.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

В силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, вищенаведені норми вказують на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Як свідчать встановлені обставини справи, страховий стаж на території рф набутий позивачем в період до 2011р.

Втім згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому, припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наслідками розгляду заяв позивача щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону №1058 , а також доданих до заяв документів, головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято Рішення від 17.10.2023 року за № 37 відповідно до якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, яке позивачем не оскаржувалось до суду.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ у Херсонській області лише повідомив позивача про прийняті рішення від 17.10.2023 року за № 37, проте він не приймав жодного рішення стосовно визначення страхового стажу позивача.

Позивач подав до відповідача 29.04.2024 року (а.с.78) заяву про розгляд заяви про призначення пенсії за віком в якому просив зарахувати до стажу роботи в рф періоди роботи з 2005 по 2020р.за якою рішення відповідачем не приймалось та вона була розглянута в порядку розгляду звернень громадян надана відповідь від 28.04.2024 року вих.№4839/С-02/8-2100/24(а.с.79-80).

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений статтею 44 Закону № 1058-IV, згідно положень якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.

Відповідно до пункту 1.1. цього Порядку заява про призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до Порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

За правилами пункту 1.8 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Крім того, Постановою Правління Пенсійного фонду України 14 грудня 2015 року № 25-1 «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» установлено, що Порядок № 22-1 застосовується з урахуванням того, що: із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів; заява та інші подані документи скануються зазначеними органами із використанням технічних засобів, засвідчуються кваліфікованим електронним підписом та зберігаються в електронній пенсійній справі як копії документів, на підставі яких призначено пенсію.

Отже, законодавцем визначені альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Згідно пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Аналізуючи зміст вищезазначених положень, суд доходить висновку про те, що особа, яка претендує на призначення пенсії, наділена правом звернення до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком № 22-1. Результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, згідно положень цього Порядку, має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке за загальним правилом має бути прийнято не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

Проте як встановлено судом позивач до заяви від 29.04.2024 року не додав жодного документу для дотримання приписів п.4.2. Порядку.

Водночас відповідач розглянувши заяву позивача як звернення громадян допустив на думку суду надмірний формалізм, не розглянувши її як заяву про призначення пенсії, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі №520/5045/2020.

Верховний Суд вказував, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Порядком № 22-1 визначено процедуру, яке є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.

Згідно вимог пунктів 4.3 та 4.7 Порядку № 12-1, результат розгляду заяви про призначення пенсії повинен бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

На дані правовідносини також розповсюджується дія Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX.

Згідно ст. 43. Закону України «Про адміністративну процедуру» у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.

У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.

Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.

У разі усунення виявлених недоліків у строк, встановлений адміністративним органом, заява вважається поданою в день її первинного подання. При цьому строк розгляду справи продовжується на строк залишення заяви без руху.

Не допускається повторне залишення без руху заяви, в якій усунуто виявлені недоліки, зазначені в повідомленні про залишення заяви без руху.

Згідно ст. 69 ЗУ «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.

Якщо рішення у справі може бути прийнято на підставі електронних документів у машинозчитувальному форматі та/або даних національних електронних інформаційних ресурсів, адміністративний акт може бути прийнято в автоматичному режимі у випадках, передбачених законом.

Якщо судовим рішенням, що набрало законної сили, або рішенням суб`єкта розгляду скарги адміністративний орган зобов`язано прийняти адміністративний акт певного змісту, повторний розгляд справи не проводиться.

Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, як правило, приймається у письмовій (електронній або паперовій) формі. У випадках, передбачених законом, у тому числі з метою запобігання загрозі життю, здоров`ю громадян, майну або громадській безпеці, адміністративний акт може бути прийнято в усній формі.

Адміністративний акт в електронній формі оформлюється відповідно до вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Адміністративний акт, прийнятий в усній формі, доводиться до відома учасників адміністративного провадження шляхом усного повідомлення із зазначенням їх права на письмове підтвердження адміністративного акта, а також способів, порядку і строків оскарження акта.

Адміністративний акт, прийнятий в усній формі, у випадках, передбачених законом, фіксується в матеріалах справи.

Учасник адміністративного провадження або інша особа, права, свободи чи законного інтересу або обов`язку якої стосується адміністративний акт, має право вимагати від адміністративного органу оформлення адміністративного акта у письмовій формі. Таке оформлення здійснюється адміністративним органом протягом п`яти робочих днів з дня прийняття адміністративного акта. Зміст адміністративного акта, оформленого у письмовій формі, має відповідати змісту цього акта, прийнятого в усній формі.

Відповідно до ст.71 ЗУ «Про адміністративну процедуру» письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.

Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.

У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.

Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.

У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.

Проте, як встановлено судом, відповідач після отримання від позивача заяви від 29.04.2024 року, в якій останній просив призначити йому пенсію за віком, не дотримався приписів ст.43 Закону України «Про адміністративну процедуру» не залишив заяву позивача без руху, якщо вважав, що вона оформлена неналежним чином, та не запропонував усунути її недоліки, а неправомірно розглянув її як звернення громадян.

Згідно ст. 18 Закону України «Про адміністративну процедуру» особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку. Адміністративний орган зобов`язаний повідомити особу про спосіб, порядок і строк оскарження адміністративного акта, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи.

Згідно ч.4 ст.80 ЗУ «Про адміністративну процедуру» строк подання скарги не вважається пропущеним у разі незазначення в адміністративному акті строку та порядку його оскарження.

Виходячи з аналізу частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тобто, адміністративний суд розглядає спір в межах предмету спору та визначеного позивачем способу захисту. Водночас, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, то для повного, належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд може вийти за межі заявлених позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи заявлені позовні вимоги суд вважає необхідним для повного захисту порушених прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача від 29.04.2024 року про призначення пенсії у відповідності до процедури встановлено Законом України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з позовом то суду враховує наступне.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10, № 71378/10) ЄСПЛ вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя: наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Тобто, реалізація позивачем права на пенсійне забезпечення може бути захищена судом за наявності для цього правових підстав в рамках строку звернення до суду, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, оскільки право на пенсію за віком виникає незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, та не втрачається у разі завершення строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів (постанова Верховного суду від 16 липня 2024 року по справі № 460/11267/23).

Позивач звернувся до суду 26.08.2024 року, тоді як до відповідача із заявою про розгляд заяви про призначення пенсії звернувся 29.04.2024 року тобто з дотриманням 6-ти місячного строку, а тому суд відхиляє як необґрунтовану заяву відповідача про пропуск строку звернення до суду позивачем.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20грн, а тому судові витрати слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області.

Керуючись 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.04.2024 року як заяви про призначення пенсії та неприйняття відповідного адміністративного рішення відповідно до процедури встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 квітня 2024 року про розгляд заяви про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. вул. 28 Армії, б. 6 .

Суддя Е.А.Іванов