Справа № 160/3206/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2024 рокуСправа №160/3206/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 р. № 580 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу);
- поновити дію контракту солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022р.) за весь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 майже з початку військової агресії російської федерації позивач вступив до лав Збройних сил України та проходив службу у Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Наказом командира військової частини №321 від 30.11.2022 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, та в подальшому суд перейшов до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Від військової частини НОМЕР_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що відповідно доповіді командира НОМЕР_2 механізованого батальйону війкової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 , був виявлений факт самовільного залишення розташування підрозділу військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 . Попередньо було встановлено, що 28.01.2023 року під час перевірки особового складу в районні виконання бойових завдань н.п. Бахмут о 23:50 було виявлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 . Місце знаходження не відоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно акту службового розслідування, проведеного за фактом самовільного залишення позивачем місця дислокації підрозділу військової частини, жодних повідомлень про стан здоров`я або про будь-які проблемні питання, які потребують негайного вирішення позивач командуванню не повідомляв. Клопотання про надання йому (позивачу) відпустки не заявляв. Після самовільного залишення військової частини, спроби встановити місцезнаходження позивача встановити не вдалося, на телефоні дзвінкі позивач не відповідав.
Відповідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Таким чином наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 року №580 прийнятий в межах та в спосіб визначний чинним законодавством України.
В судове засідання сторони не прибули, суд ухвалив розглянути справу в письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2020 №671 з 23.10.2020 року уклав контракт строком на 3 роки, зарахований до списків особового складу військової частини та приступив до виконання обов`язків за посадою навідника-оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини №321 від 30.11.2022 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно доповіді від 29.01.2023р. командира 1 механізованого батальйону війкової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 , був виявлений факт самовільного залишення розташування підрозділу військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 .
У подальшому, 29.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 складено рапорт про факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу (без зброї). Так, 29.01.2023 від командира 1 механізованого батальйону надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем. Попередньо встановлено, що 28.01.2023 під час перевірки особового складу в районні виконання бойових завдань н-п Бахмут о 23:50 було виявлено відсутність позивача. Місцезнаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Майно та зброя в наявності.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 за №34, старшого солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 28 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 січня 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 січня 2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №1989 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 28.01.2023.
В ході службового розслідування отримано пояснення від військовослужбовців.
З пояснень головного сержанта 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_3 стало відомо, що 28.01.2023 року о 23.50 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області, було виявлено відсутність старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Майно та зброя в наявності.
З пояснень навідника-оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 , стало відомо, що 28.01.2023 року о 23.50 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області, було виявлено відсутність старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Майно та зброя в наявності.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_1 , з 28.01.2023 року по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб.
В діях старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 , вбачається ознаки злочину, передбаченого частиною 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
11.03.2023 комісією військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини складено акт службового розслідування, яким комісія пропонувала службове розслідування вважати завершеним, а вирішення питання, щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу до військової частини.
В ході службового розслідування встановлено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_6 , поясненнями навідника оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 . Позивач з 28.01.2023 незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
11.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5110 Про результати службового розслідування питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправним наказ № 580 від 03.08.2023, призупинення дії контракту та не виплату грошового забезпечення за час призупинення військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовну заяву по суті, суд зазначає про таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст.ст.1,2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст.26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Отже, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі №420/8263/22.
Як встановив суд, наказом від 29.01.2023 №34, позивача визнано таким, що з 28.01.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та виключено з грошового та речового забезпечення такої частини з 28.01.2023.
Службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу призначено 10.02.2023 та завершено 11.03.2023.
За результатами проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, згідно зі складеним актом від 18.03.2023 встановлено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_6 , поясненнями навідника оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 . Позивач з 28.01.2023 незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
11.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5110 Про результати службового розслідування питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
В силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII, саме днем внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо військовослужбовця обумовлюється початок призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати грошового забезпечення.
За матеріалами справи, службу позивача призупинено з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР 01.08.2023 та знято позивача з грошового забезпечення.
Представником позивача факт не знаходження його з 28.01.2023 за місцем несення служби не заперечується. Разом з тим, судом досліджено та прийнято до уваги наявні в матеріалах справи копії колективних заяв від військовослужбовців про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та до Офісу Генерального прокурора, Дніпровської обласної прокуратури, Територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення, ухвалу слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 про зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_7 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст.214 КПК України.
Обставинам, що зазначає позивач у позові як підстави для залишення ним місця несення служби та не виконання, як на його думку, злочинних наказів командира, оцінка має надаватися органами досудового слідства в рамках кримінального провадження, а не судом під час розгляду даної справи.
З огляду на предмет позову, в межах даної справи встановленню підлягають обставини правомірності призупинення служби та дії контракту, а також факт припинення грошового забезпечення, тоді як відмова позивача від виконання бойового розпорядження командира встановленню та дослідженню в рамках даної справи не підлягають.
Позивач у позові визнає факт того, що 29.01.2023 він самостійно разом з іншими військовослужбовцями здав зброю та засоби індивідуального захисту командиру 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, що знаходиться у підпорядкуванні відповідача, - ОСОБА_8 . У подальшому, 04.02.2023 позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування військової частини, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_9 , однак їх не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки вони, на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули військову частину та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.
Таким чином, суд робить висновок, що проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, дії відповідача щодо призупинення військової служби позивача та дії його контракту наказом № 580 від 03.08.2023, обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008, узгоджуються положеннями Порядку № 608 та із ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, за весь час призупинення військової служби.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 за №34, молодшого сержанта ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 28 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 січня 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 січня 2023 року.
Позивачем цей наказ в межах даного спору не оскаржується, він є діючим, а отже виплати грошового забезпечення у спірний період припинено також і на виконання даного наказу.
Оскільки відповідно до ст.24 Закону №2232-XII припинення виплати грошового забезпечення здійснюється з дня призупинення військової служби (внесення відомостей до ЄРДР), дії відповідача щодо не виплати позивачу грошового забезпечення з 01.08.2023 (день внесення відомостей до ЄРДР щодо позивача) є правомірними. Відомостей щодо поновлення позивача на посаді та військовій службі, а також винесення щодо нього виправдувального вироку або ж закриття кримінального провадження, матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що підстави для поновлення виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова