Справа № 698/527/24
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/527/24
Провадження №2-а/698/6/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Лазаренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Триліс Я.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови № 162 від 26.06.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови від 26.06.2024р. № 162 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також стягнути з відповідача на користь позивача судових витрат.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою про адміністративне правопорушення № 162 від 26.06.2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, в зв`язку з неприбуттям по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.06.2024 року. Зазначив, що повістка йому була вручена 10.06.2024 року о 19 год. вечора з викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 год. 00 хв. 11.06.2024 року. Він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 13.06.2024 року та надав пояснення про причини невчасного прибуття, тобто належним чином дотримався вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вважає, що факт вчинення ним адміністративного правопорушення не встановлений та не доведений, а вільне тлумачення закону є недопустимим відповідно до ст. 19 Конституції України.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

Ухвалою суду від 24.09.2024 року клопотання представника позивача адвоката Бабенка Р.В. задоволено, залучено до участі у справі № 698/527/24 в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. До суду подали заяву, відповідно до якої просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та наполягають на задоволенні позову.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і по теперішній час.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За правилами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 13.06.2024 року офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до змісту даного протоколу 13.06.2024 року було виявлено, що ОСОБА_1 , 10.06.2024 року, як військовозобов`язаний викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) на 09 год. 00 хв. 11.06.2024 року для уточнення облікових даних та проходження медичного огляду. Оповіщення ОСОБА_1 , здійснено шляхом вручення повістки, про отримання якої він поставив особистий підпис. На вказану дату та час ОСОБА_1 не прибув без поважних причин, про неявку до органу військового управління не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію п.п. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». ОСОБА_1 , вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період.

Також у протоколі позивачем надано письмові пояснення, в яких вказано, що повістка була подана 10.06.2024 року о 19 год. 00 хв. на 11.06.2024 року, разом з тим 11 та 12 числа він виконував свої посадові обов`язки і не міг порушити робочий графік, у зв`язку з чим з`явився до військомату за першої можливості.

На підставі зазначеного протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 було винесено постанову № 162 від 26.06.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.. Копія постанови отримана позивачем 26.06.2024 року.

Отже, підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він не з`явився у вказаний у повістці день до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Неявка у вказаний у повістці день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не заперечується позивачем у адміністративному позові.

Щодо доводів позивача у адміністративному позові про те, що по прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_3 він надав чіткі пояснення щодо невчасного прибуття та повідомив про причини невчасного прибуття, тобто, він належним чином дотримався закону і діяв відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд зазначає, що вказана позивачем у поясненнях протоколу від 13.06.2024 року поважна причина неприбуття його у строк, визначений у повістці, не передбачена ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Доказів щодо визначення поважності причини неприбуття у строк, визначений у повістці суду не надано.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Досліджені судом докази вказують на те, що при винесенні постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посадовою особою, яка винесла оскаржувану постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, і накладено штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті. Суть викладеного у постанові правопорушення відображає диспозицію ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з посиланням на відповідні норми закону.

Щодо доводів позивача стосовно розгляду справи про адміністративне правопорушення неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, зокрема, передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них повноважень розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням КУпАП.

Пунктом 11 зазначеного Положення визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення мають також інші функції.

Відповідно до приписів ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 210, 210-1, 211 КУпАП відноситься до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, слід зробити висновок, що керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначенні ст. 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення.

З огляду на викладене, визначаючись зі складом учасників справи, суд приходить до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки керівник ІНФОРМАЦІЯ_5 не виносив оскаржувану постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 75-77, 90, 139, 241, 245-246, 250, 255, 258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови № 162 від 26.06.2024 року відмовити.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко