Справа № 320/48483/23
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року місто Київ № 320/48483/23

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом:

- визнати протиправним Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 94 від 10.08.2023 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії відповідно до всього страхового стажу та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що має достатньо страхового стажу для надання права на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій, однак відповідачем протиправно відмовлено в наданні такої допомоги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.08.2023 №94, за принципом екстериторіальності, відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на посадах, роботах на яких дає право на призначення одноразової грошової допомоги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 03.08.2023, щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV, свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги оскільки страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 27 років 10 місяців 1 день. Проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 40 Закону 1058-IV на підставі довідки про нарахування заробітної плати та про сплачені страхові внески від 30.06.2023 № 24/6-1432-Вс виданої Галузевим державним архівом Служби безпеки України за період роботи з 01.12.1995 по 30.06.2000 свідчить, що проводити перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу до 01.07.2000 недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вважає, що рішення №94 від 10.08.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги згідно поданої 03.08.2023 заяви у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення одноразової грошової допомоги, та в проведенні перерахунку пенсії згідно статті 40 Закону 1058-IV у зв`язку з недоцільністю, прийнято правомірно.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 30.03.2022.

Позивач 03.08.2023 звернулася до Головного управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.08.2023 №94 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги згідно поданої 03.08.2023 заяви у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення одноразової грошової допомоги, та в проведенні перерахунку пенсії згідно статті 40 Закону 1058-IV у зв`язку з недоцільністю.

В рішенні зазначено, що аналіз наданої гр. ОСОБА_1 заяви від 03.08.2023, щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058, свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги оскільки страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 27 років 10 місяців 1 день. Проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 40 Закону 1058 на підставі довідки про нарахування заробітної плати та про сплачені страхові внески від 30.06.2023 № 24/6-1432-Вс виданої Галузевим державним архівом Служби безпеки України за період роботи з 01.12.1995 по 30.06.2000 свідчить, що проводити перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу до 01.07.2000 недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.08.2023 №94 протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Правовідносини у сфері призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1050-IV).

У преамбулі Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV) передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" і "ж" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік №909).

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком, відповідно до Закону України № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" - "ж" статті 55 Закону України № 1058-IV, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 визначено наступні заклади і установи та посади: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профіланування посад) амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно -епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)

У даному випадку, ключовим правовим питанням є наявність/відсутність у ОСОБА_1 спеціального страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Так, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , має наступний страховий стаж:

03.09.1978 - 02.08.1982 - санітарка в 9-й міській лікарні міста Запоріжжя (3 роки, 11 місяців, 0 днів);

01.08.1988 - 26.03.1992 - лікар-лаборант в лабораторії тканинного типування, молодший науковий співробітник лабораторії консервування і трансплантації кровотворних тканин (3 роки, 7 місяців, 24 дні);

10.04.1992 - 18.05.1994 - лікар-терапевт терапевтичного відділення (2 роки, 1 місяць, 9 днів);

01.06.1994 - 15.12.1995- лікар-кардіоревматолог кардіологічне відділення в Головному військовому клінічному госпіталі (1 рік, 6 місяців, 14 днів);

18.12.1995 - 14.08.2019 - дільничний лікар-терапевт терапевтичного відділення консультативної поліклініки ВМУ СБУ, лікар-кардіолог терапевтичного відділення центральної поліклініки (23 роки, 7 місяців, 28 днів).

Загалом спеціальний страховий стаж позивача становить 34 роки, 10 місяців, 15 днів.

Відмовляючи у призначенні спірної грошової допомоги, ГУ ПФУ в Полтавській області, вказало на відсутність необхідного страхового стажу на зазначених посадах, однак жодного розрахунку стажу та жодних підстав для неврахування наявного у позивача стажу не навело.

Щодо незарахування періоду з 01.12.1995 по 30.06.2000 оскільки відсутні інформація про заробітну плату та страхові внески, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Верховний Суд у постановах від 11.10.2023 у справі № №340/1454/21 та від 23.03.2022 у справі №535/1031/16-а зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Також Верховний Суд зазначив, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформації про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.12.1995 по 30.06.2000 не є підставою для позбавлення позивача права, в даному випадку, на зарахування вказаного періоду до спеціального страхового стажу, що дає право на отримання одноразової допомоги.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 має більше 30 років стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років та на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на зазначене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.08.2023 №94 є протиправним та підлягає скасуванню.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено - ГУ ПФУ у Полтавській області.

Таким чином, суд доходить висновку, що дії зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у даному випадку є - ГУ ПФУ в Полтавській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.

З огляду на встановлення судом наявності у ОСОБА_1 права на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", належним та достатнім способом захисту буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статі 5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.08.2023 №94 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, місцезнаходження: 36014, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 66)

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Донець В.А.