Справа № 120/10646/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 грудня 2024 р. Справа № 120/10646/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 01.08.2024 № ПШ037185 про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він є власником транспортного засобу, проте не автомобільним перевізником, тому відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, не може бути до нього застосована.

З метою скасування спірної постанови, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 16.08.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

19.08.2024 представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови від 01.08.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 037185 до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою від 21.08.2024 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Зупинено дію постанови від 01.08.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 037185 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №120/10646/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті позову відповідач вказав, що Актом № АР036559 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.06.2024, встановлено, порушення абзацу 3 частини 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Зокрема, на момент проведення рейдової перевірки встановлена відсутність необхідних документів. В даному випадку відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж.

Як наслідок, за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено постанову від 01.08.2024 № ПШ 037185.

Про час і місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином.

Так, позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення листом від 20.06.2024 за вих. №53064/21/24-24, листом від 17.07.2024 за вих. №60994/21/24-24, листом від 19.07.2024 за вих. №2285/621/23-24. Представника позивача теж було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, проте на розгляд справи вони не з`явились. Натомість представник позивача подав клопотання про закриття провадження у справі.

Листом від 02.08.2024 №66220/23/24-04 надана відповідь.

Щодо доводів позивача про можливість притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт лише суб`єктів, які надають послуги з перевезення за наявності комерційної обумовленості здійснення автомобільного перевезення, то представник відповідача звертає увагу на те, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи - порушника статусу підприємця.

Факт перевезення вантажу позивач не заперечує, а водій надав до перевірки видаткову накладну на вантаж від 03.06.2024 року № 349 на загальну суму шістдесят чотири тисячі п`ятсот дванадцять гривень.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Таким чином, вважає відповідач, що при здійсненні визначених законодавцем відповідних вантажних перевезень транспортний засіб обладнаний діючим та повіреним тахографом за для контролю швидкості здійснення перевезення, повинен дотримуватись режиму праці та відпочинку водіїв. Аналізуючи наведені вище правові норми стосовно тахографу та належного його використання визначені законодавцем, перш за все, за для уникнення аварійних ситуацій на дорозі та забезпечення належних трудових прав водіїв, зокрема, права на відпочинок. Отже наявна обов`язковість виконання перевізниками вимог закону про контроль за дотриманням режиму праці та відпочинку водія мати та надавати уповноваженим особам документи на вантаж

Щодо доводів позивача про можливість притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт лише суб`єктів, які надають послуги з перевезення за наявності комерційної обумовленості здійснення автомобільного перевезення, то відповідач також заперечує, оскільки за змістом Закону №2344-III до автомобільних перевізників, які є відповідальними за порушення законодавства про автомобільний транспорт відносяться не тільки суб`єкти господарювання, а й фізичні особи, що здійснюють перевезення (вантажне/пасажирське) без мети отримання прибутку. Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи - порушника статусу підприємця.

Представник позивача 03.09.2024 подав відповідь на відзив, у якому спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Вказує, зокрема, що жодний із документів, що були в розпорядженні відповідача, не підтверджують того, що 03.06.2024 року позивач виступав як перевізник на транспортному засобі VOLVO FH 12 460, номерний знак: НОМЕР_1 , та, як наслідок, що він вчинив порушення, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ.

Натомість, здобута відповідачем видаткова накладна №349 від 03.06.2024 постачальником товару зазначено ФОП ОСОБА_2 , що відображено в акті про порушення складеного відносно останнього. В той же час видаткова накладна постачальником не підписана. Якщо ж приймати її до уваги, то у ній зазначено постачальником ФОП ОСОБА_2 , але ж ніяк не фізичну особу ОСОБА_1 . З приводу того, що водій ОСОБА_3 , який здійснював перевезення вантажу, а позивач використовував його як найманого працівника, то представник позивача вважає, що це лиш припущення відповідача, оскільки належних та допустимих доказів цьому не надано.

З приводу обов`язку мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, то представник акцентує увагу на тому, що аналіз викладених положень Інструкції № 385 дає підстави для висновку, що вказаний нормативно-правовий документ поширюється виключно на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу надається перевізнику, а обов`язок його мати під час перевезень покладається на водія.

Між тим, вважає, що суб`єктами відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання, а не власники транспортного засобу.

У своїх доводах покликається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2023 у справі № 620/19132/21, що Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

Зазначає, що під час перевірки не були встановлені документи, які б підтверджували факт здійснення позивачем як суб`єктом господарювання перевезення вантажу на договірній основі, що в свою чергу виключає в цих правовідносинах статусу позивача, як автомобільного перевізника суб`єкта господарювання.

Більш того, ОСОБА_1 припинив здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ще 28.07.2010 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Тому, на час проведення перевірки позивач не здійснював господарську діяльність як ФОП, не перевозив вантаж на підставі договору перевезення як суб`єкт господарювання на комерційній основі чи за власний кошт.

Відтак, відсутні підстави для висновків про необхідність наявності у Позивача документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», як наслідок, застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону є протиправним.

Окремо представник позивача вказує, що про існування листа від 02.08.2024 №66220/23/24-24, яким надано відповідь на клопотання про закриття адміністративної процедури, позивач дізнався із відзиву. Проте, доводи відповідача, що в даних правовідносинах застосовується Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджених Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567, на переконання заявника, є хибними через те, що Закон України «Про адміністративну процедуру» має вищу юридичну силу ніж Порядок. За приписами цього Закону, адміністративне провадження закривається у разі … припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону №2073-IX).

Вважає, що не розгляд клопотання про закриття провадження з підстав того, що позивач припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, є протиправними, у зв`язку з чим є протиправними рішення суб`єкта владних повноважень.

Додатковими письмовими поясненнями відповідач вказав, що відповідно до Закону № 2344-III, автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. При цьому, перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, у разі використання цифрового тахографа водій транспортного засобу використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом чи має роздруківку даних роботи тахографа.

Щодо зазначення в акті перевірки позивача як ФОП, то представник відповідача покликається на постанову Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16, у якій вказано, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. Стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідач вказує, що під час написання акту перевірки посадовою особою Відповідача було здійснено технічну описку, проте зазначено Позивача, як ОСОБА_1 та вказано «виправленому вірити».

З приводу клопотання у якому порушено питання про прийняття рішення про закриття адміністративного провадження у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності позивачем, то відповідач вважає, що Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 № 727).

Відповідно до вимог пункт 26 Порядку № 1567, за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

При цьому, відповідно до вимог пункту 32 Порядку № 1567 скарга на постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів може бути подана до Укртрансбезпеки.

Тобто, Порядком № 1567 не передбачена така дія як закриття провадження у справі з наведених у клопотанні підстав.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

Позивачу на праві власності належить транспортний засіб VOLVO FH 12 460, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується доказами (а.с. 20).

Посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті, на підставі направлення від 31.05.2024 №002461 та щотижневого графіку, проведена перевірка транспортного засобу, власником якого є позивач, під керування водія ОСОБА_3 .

Актом від 03.06.2024 за №036559 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення абзацу 3 частини 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Так, відповідно до Акту , під час перевірки виявлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» з посиланням на видаткову накладну №349 від 03.06.2024 та відсутністю на момент перевірки товарно-транспортної накладної на вантаж та протоколу перевірки та адаптації тахографа. Згідно пояснень водія про причини порушень вказано наступне: «Взяв у кума автомобіль. Без дозволу перевозив вантаж одноразово. Накладну знайшов в машині».

Повідомленням про розгляд справи від 20.06.2024 №53064-21-24-24 запрошено ОСОБА_1 на розгляд справи про порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», що відбудеться 11.07.2024 о 13:00год. (а.с. 18).

Листом від 17.07.2024 повідомлено ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на 01.08.2024 о 08:30год (а.с. 17).

Представник позивача листом від 28.07.2024, адресованим начальнику Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, вказав, що 04.07.2024 направив клопотання про закриття адміністративної процедури у справі про порушення абз 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 16.07.2024 представник направив нагадування про негайний розгляд клопотання, яке адміністративним органом у встановлені строки не розглянуто. Тому у листі від 28.07.2024 просив розглянути та повідомити про прийняте рішення за результатом розгляду клопотання про закриття адміністративного провадження від 04.07.2024 (а.с. 22).

Окремо представник позивача звернув увагу посадових осіб, що ними викликався ОСОБА_1 , проте Акт від 03.06.2024 за №036559 складений відносно ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Брусевич С.Й. Відтак, останній вказує на належний спосіб повідомлення особи, яка викликається на розгляд справи.

Постановою від 01.08.2024 №ПШ 037185 про застосування адміністративно-господарського штрафу на ОСОБА_1 накладено стягнення у сумі 17 000грн за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону.

Листом від 02.08.2024 представнику позивача Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо порушеного у клопотанні питання про закриття адміністративного провадження у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та тим, що останній не є суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону №2344-ІІІ, відповідач повідомив, що відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом №2344-ІІІ.

Позивач не погоджується з постановою, вважає її протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05 квітня 2001 року (далі - Закон № 2344-III).

Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною першою статті 34 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ст. 48 № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону № 2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 6 Закону № 2344-III постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Так, предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно господарського штрафу.

Відповідно до постанови від 01.08.2024 під час перевірки виявлено порушення статті 48 Закону № 2344-III, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.

Своє чергою абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас спірним у цій справи є питання чи є позивач перевізником та, відповідно особою, на яку покладається відповідальність за недотримання вимог статті 48 цього Закону в частині наявності при перевезенні вантажу документів, передбачених Інструкцією № 385 (протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу), за умови того, що він припинив здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця 28.07.2010 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Представник позивача, з приводу обов`язку мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, акцентує увагу на тому, що аналіз викладених положень Інструкції № 385 дає підстави для висновку, що вказаний нормативно-правовий документ поширюється виключно на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу надається перевізнику, а обов`язок його мати під час перевезень покладається на водія.

Оніюючи доводи позивача суд зазначає, що Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до Інструкції №385, перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 (далі - Правила №363) перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Із обсягу встановлених судом обставин цієї справи слідує, що посадовими особами Укртрансбезпеки було здійснено перевірку транспортного засобу VOLVO FH 12 460, номерний знак НОМЕР_1 , що належать (ФОП) ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт перевірки.

В ході перевірки встановлено перевезення вантажу, що підтверджено поясненнями водія, що взяв у кума автомобіль. Без дозволу перевозив вантаж одноразово.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197 (далі - Порядок № 1197) підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1197 внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється у сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу (його представника за довіреністю) та належного користувача.

Відповідно до пункту 3 Розділу 2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2020 № 779 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2020 за № 1337/35620 (далі - Порядок № 779) до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).

За приписами пункту 6.2. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 № 379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861 (далі - Інструкція № 379) за письмовою заявою власника транспортного засобу - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим транспортним засобом іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві.

Відповідно до пункту 6.3. Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Даним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону № 2344-ІІІ визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами ст. 48 Закону №2344-ІІІ є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Правовий висновок щодо оформлення тимчасового реєстраційного талону зробив Верховний Суд у справі № 804/8740/16, вказавши, що попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України «Про автомобільний транспорт».

Під час проведення перевірки та складання Акту перевірки були надані перевіряючим водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів, та видаткову накладну від 03.06.2024 року № 349 на вантаж вагою 12,6т на загальну суму шістдесят чотири тисячі п`ятсот дванадцять гривень, яку із пояснень водія встановлено, що знайшов в машині.

Докази того, що транспортний засіб переданий у користування гр. ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

В контексті цього, суд зазначає, що Верховний Суд у своїй практиці зауважує, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, в ході перевірки встановлено перевезення вантажу вагою 12,6 т. транспортним засобом, належним позивачу без товарно-транспортної накладної, тобто за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, тому до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи, що передбачено ст. 60 Закону.

Щодо зазначення в протоколі відсутності перевірки та адаптації тахографа, то суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.

Також відповідно до вказаного підпункту Інструкції № 385 до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в даному випадку, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

У свою чергу, згідно із пунктами 3.5, 3.6. Інструкції № 385, на перевізників покладено обов`язок забезпечувати водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).

Також саме перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) (994_016); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Отже, чинним законодавством саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Та обставина, що певна особа не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє її можливості здійснювати перевезення вантажів.

Враховуючи положення Закону №2344-ІІІ, автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє його від відповідальності.

З цих же підстав, доводи представника позивача, що відповідно до Інструкції №385, перевізником є суб`єкт господарювання суд відхиляє в силу того, що положення Закону №2344-ІІІ передбачають і автомобільного перевізника фізичну особу.

Матеріали справи також містять запрошення позивача та його представника на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважив на тому, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Так, Повідомленням про розгляд справи від 20.06.2024 №53064-21-24-24 запрошено ОСОБА_1 на розгляд справи про порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», що відбудеться 11.07.2024 о 13:00год. (а.с. 18).

Листом від 17.07.2024 повідомлено ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на 01.08.2024 о 08:30год (а.с. 17).

Представник позивача листом від 28.07.2024, адресованим начальнику Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, вказав, що 04.07.2024 направив клопотання про закриття адміністративної процедури у справі про порушення абз 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 16.07.2024 представник направив нагадування про негайний розгляд клопотання, яке адміністративним органом у встановлені строки не розглянуто. Тому у листі від 28.07.2024 просив розглянути та повідомити про прийняте рішення за результатом розгляду клопотання про закриття адміністративного провадження від 04.07.2024 (а.с. 22).

Окремо представник позивача звернув увагу посадових осіб, що ними викликався ОСОБА_1 , проте Акт від 03.06.2024 за №036559 складений відносно ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Брусевич С.Й. Відтак, останній вказує на належний спосіб повідомлення особи, яка викликається на розгляд справи.

З приводу клопотання у якому порушено питання про прийняття рішення про закриття адміністративного провадження у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності позивачем, то суд зазначає, що це клопотання розглянуто та листом від 02.08.2024 представнику позивача Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті надана відповідь.

В межах цього спору предметом є постанова відділу державного нагляду (контролю) у Вінницької області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 037185 від 01 серпня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 17000,00 грн.

При цьому, процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 № 727).

Відповідно до вимог пункт 26 Порядку № 1567, за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до вимог пункту 32 Порядку № 1567 скарга на постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів може бути подана до Укртрансбезпеки або оскаржена до суду.

Відтак, з огляду на те, що в даному спорі оскаржується постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів, то підстави для визнання протиправних дій чи то бездіяльності відповідача щодо не розгляду клопотання в межах строку не охоплюється предметом спору.

В силу приписів Закону України "Про адміністративну процедуру", особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку.

Щодо зазначення в протоколі позивача як ФОП, то відповідач вказав на помилковість цьому, що підтверджується внесеними змінами «виправленому вірити».

Суд погоджується з доводами відповідача, що допущені дефекти є суто формальні, та не впливають на дійсність складеного протоколу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 справа № 813/1790/18.

За встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що спірна постанова відповідача є такою, що відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, є правомірною та підстави для її скасування судом відсутні.

Щодо решти доводів представника позивача, то суд зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено, підстави для присудження в користь позивача понесених при розгляді справи судових витрат відсутні.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 21.08.2024 залишаються до набрання законної сили рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області код ЄДРПОУ - 39816845, вул. Василя Порика, буд 29, м. Вінниця, 21021)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна