Справа № 200/9046/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31 грудня 2024 року Справа №200/9046/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення викладеного у листі №0500-0220-8/96595 від 01.10.2024 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення викладеного у листі №0500-0220-8/96595 від 01.10.2024 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодексу), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача у його позовній заяві стосовно строків звернення з даним адміністративним позовом до суду було зазначено наступне: «[…]. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Вимоги позивача, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми страхових виплат, починаючи впродовж 2016 року, не отримані ним, а ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначених сум страхових виплат за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком. […].».

Суд розглянувши зазначене представником позивача стосовно строків звернення та ознайомившись з наявними доказами в матеріалах позовної заяви зазначає наступне, відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду, позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Суд враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексу не зловживаючи ними.

Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно її подати.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як зазначає представник позивача у позовній заяві, позивач з 2007 року отримує страхові (регресні) виплати, які були припинені з 2016 року.

Відповідно до приписів ч.1 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до приписів п.1 ч.7 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Отже суд дійшов висновку, що позивач отримуючи щомісяця страхові виплати з 2007 року та не отримавши їх у 2016 році мав вже у тому році знати про припинення йому цих страхових виплат, а відповідно й почати діяти щодо відновлення цих виплат.

Слід зазначити, що представник позивача зазначає у позовній заяві: - «[…]. Виплату щомісячних страхових виплат припинено ще з 2016 року. У зв`язку з тим, що Позивач перебував на тимчасово окупованій території та має незадовільний стан здоров`я, який погіршився у зв`язку з військовою агресією російської федерації, - Позивач не міг скористатися правовою допомогою своєчасно. Останнє зарахування регресних виплат надійшло на картковий рахунок у 2016 році, але точної дати позивачу не відомо. […].», але в той же час в матеріалах позовної заяви в наявності є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №, яка датована 11 серпня 2017 року.

Але відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивач лише 10.09.2024 року, звернувся через особистий кабінет ПФУ з заявою щодо поновлення страхових виплат.

У свою чергу, Верховний суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 дійшов наступного висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України у спорах цієї категорії: «1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів».

Відтак, суд звертає увагу, що отримання позивачем листа відповідача від 01.10.2024 у відповідь на своє звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 9 років після припинення нарахування та виплати йому страхових виплат.

З огляду на викладене, позивач своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за захистом, а звернувся до суду лише 26.12.2024, відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, Єдиний унікальний номер судової справи 200/9046/24, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 статті 161 Кодексу визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, в порушення зазначених вище положень, до матеріалів позовної заяви представником позивача не додано окремого обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

Зазначене у позовній заяві представником позивача, стосовно строку звернення, має вигляд більш як констатації факту - не пропущеного строку звернення з даним адміністративним позовом та у своєму розумінні, ні як не можуть асоціюватися з заявою про поновлення строку звернення, як того вимагають приписи Кодексу адміністративного судочинства України.

Також слід зазначити, що приписами ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) та приписами пунктів 4 та 5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства, передбачено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач у своїх позовних вимогах просить суд, визнати протиправним та скасувати рішення відповідача викладеного Листом від 01.10.2024 року №0500-0220-8/96595, щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу з відповідної дати припинення виплат 2016 року та як похідна вимога просить зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.10.2022 року позивачу та виплатити заборгованість з відповідної дати припинення виплат 2016 року.

З урахуванням наведеного, постає питання з якого саме року були припинені страхові виплати з 2016 року або ж з 2022 року, при цьому по тексту самої позовної заяви представником позивача зазначається 2016 рік.

Отже, з урахуванням наведеного, позивачу слід привести у відповідність його позовну заяву шляхом зазначення року з якого саме було припинено нарахування та виплата страхових виплат та відповідно з якого необхідно поновити нарахування та виплату, або ж надати докази стосовно припинення нарахування цих виплат у 2022 році.

В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 Кодексу, у разі не усунення у визначений судом строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху позовна заява буде повернута заявникові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення викладеного у листі №0500-0220-8/96595 від 01.10.2024 року та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду: обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску, приведену у відповідність позовну заяву шляхом зазначення в позовних вимогах року, з якого саме було припинено нарахування та виплата страхових виплат та відповідно з якого необхідно поновити нарахування та виплату, або ж надати докази стосовно припинення нарахування цих виплат у 2022 році.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець