Справа № 420/22788/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вичинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) (з основних діяльності) від 27.02.2022 р. № 35 «Про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині позивача, зобов`язати відповідача перевести позивача у категорію обліку «військовозобов`язаний», мотивуючи це тим, що він є внутрішньопереміщеною особою та проживає у м.Одесі. Рішенням Виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 21.02.2022 №64 позивача призначено опікуном над малолітньою дитиною -сиротою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 16.02.2024 року він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про оформлення відстрочки, та надалі він дізнався про, те що він рахується у відповідача військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на підставі оскаржуваного наказу яким його призване та направлено для проходження військової служби під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку.

Ухвалою від 24.07.2024 відкрито провадження по праві та вирішено розглядати справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.07.2024 року зупинене провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.11.2024 року поновлено провадження у справі.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на початку 2022 року проживав та був зареєстрований : АДРЕСА_1 та перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області №64 від 21.02.2022 року ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою дитиною -сиротою ОСОБА_2 2013р.н. (а.с.28).

27.02.2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 виданий наказ №35 від 27.02.2023 року «Про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації у складі команди НОМЕР_1 » яким призване та направлено для проходження військової служби під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку (додатки1-5) серед яких у додатку №5 містився під №2 солдат ОСОБА_1 (а.с.25).

Позивач оскаржуваний наказ не виконав та до військової частини НОМЕР_1 не прибув.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.09.2022 року №5106- вбачається, що позивач зареєстрував фактично місце проживання : АДРЕСА_2 (а.с.14).

16.02.2024 року позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву про звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, так як є опікуном дитини -сироти віком до 18 років, до якої додав копії рішень №64,№26,№28 свідоцтва про народження дитини, та інші.(а.с.15 об.ст.).

З листа від 20.04.2024 року вих №3800 вбачається, що за наслідками розгляду заяви позивача комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 з визначення військовозобов`язаних які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_6 21.02.2024 року прийнято рішення надати позивачу відстрочку на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(а.с.20) терміном на 6 місяців. Також ІНФОРМАЦІЯ_7 запропоновано позивачу прибути до РТЦК з військово-обліковим документом для внесення відповідно відмітки про надання відстрочки від призову, та позивач не скористався цим.

У відповіді військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 р. вих № 2359/ОКП на запит адвоката Отрох А. вказано, що ОСОБА_1 відсутній у списках військової частини НОМЕР_1 (а.с.18).

З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 24.06.2024 року вих №9/4849 вбачається, що на час звернення позивача до суду з позовом за даними відповідача він рахується призваним на військову службу за мобілізацією (а.с.24.).

Джерела прав та висновки суду.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Приписами частини 5 статті 4 Закону №3543-ХІІ регламентовано, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Відповідно до статті 2 Закону №3543-ХІІ правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частина 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу, військовозобов`язані -особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти -особи, які проходять службу у військовому резерві ЗСУ, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом №3543-ХІІ.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з абзацом 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами пункту 9 Положення №154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Оскільки позивач не належить до резервістів в контексті статей 261, 262 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" і є військовозобов`язаним, позивач був незаконно призваний на такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Зазначений висновок підтверджується і змістом підпункту 1 пункту 252 Положення N 1153/2008, відповідно до якого у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду, зокрема: 1) проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Відповідно до абзацу 9 частини першої статті 23 Закону N 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, зокрема, усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.

Як вже зазначалося, рішенням Виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 21.02.2022 №64 призначено Позивача опікуном над малолітньою дитиною- сиротою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином оскаржуваний наказ від 27.02.2022 №35 "Про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача перевести позивача у категорію обліку «військовозобов`язаний», то вона не підлягає задоволенню, так як матеріали справи не містять відомостей, про те, що відповідач після набрання рішення суду по справі не проведе ці зміни в військовому обліку щодо позивача, тобто в даному випадку права позивача ще не порушені, та це є вимогами на майбутнє, а тому такі задоволенню не підлягають.

Суд також враховує, що згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 позивач до складу військової частини не був зарахований, а отже наказ про призов не був реалізований.

Водночас суд не залишає поза увагою, що позивач не надав суду докази того, що він повідомляв відповідача до прийняття оскаржуваного наказу про те, що він є опікуном малолітньої дитини -сироти з наданням підтверджуючих документів.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем положень законодавства, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також з урахуванням того що позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основних діяльності) від 27.02.2022 р. № 35 «Про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_3 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Е.А.Іванов