Справа № 200/7277/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 року Справа№200/7277/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2024 №29 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2024 №29 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2024 року він вперше звернувся до ПФУ через веб-портал з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надав повний пакет документів необхідний для призначення пенсій, а також усі документи, що підтверджують наявність в нього пільгового стажу роботи за Списком №1. Позивач зауважив, що він самостійно розрахував свій стаж відповідно до даних його трудової книжки та форми ОК-5, та встановив, що фактично станом на 26.09.2024 він має 29 років 1 місяць 18 днів страхового стажу, та 25 років 1 місяць 18 днів пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202. Тобто фактично він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі визначеному відповідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Позивач зазначив, що за розподілом його заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), яке своїм рішенням №29 від 04.10.2024 року відмовило йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV у зв`язку з відсутністю у нього підтвердженого в установленому законодавством порядку необхідного пільгового стажу. Позивач закцентував свою увагу на тому, що його страховий стаж за підрахунком відповідача становить 51 рік 07 місяців 24 дні (з урахуванням пільгового стажу), пільговий стаж становить 23 роки 02 місяці 03 дні, в т.ч. пільговий стаж на підземних роботах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 - 15 років 03 місяці 11 днів, пільговий стаж за Списком №1 - 07 років 10 місяців 18 днів, навчання за фахом - 4 дні. При цьому в рішенні відповідач зазначив, що до його пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно наданих пільгових довідок за виключенням відпусток без збереження заробітної плати, до пільгового стажу за Списком №1 зараховано періоди з 14.01.2005 по 31.05.2012 року та з 01.07.2012 по 31.12.2012 року, згідно відомостей по спеціальному стажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб. Не зараховано період роботи з 01.01.2013 по 31.10.2014 року, згідно відомостей по спеціальному стажу, оскільки відсутні номер та дата наказу про проведення атестації робочих місць. Позивач зазначив, що відповідно до форми РС-право станом на 26.09.2024 його страховий стаж становить - 28 років 7 місяців 24 днів, пільговий стаж за Списком №1 - становить 23 роки та з форми можливо встановити, що відповідач не зараховує до його пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №220 період роботи з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у ДВГРС України 1-й воєнізований гірничорятувальний загін на посаді командира відділення 2 взводу. Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування зазначеного періоду роботи до його пільгового стажу по Списку №1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 - незаконними.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що позивач звернувся 04.10.2024 року до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1. Відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №29 розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч.3 ст.114 Закону України № 1058-IV та відмовлено в даному призначені. На дату звернення позивача вік становить 43 роки. Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів, страховий стаж позивача становить: 23 роки 02 місяців 03 дні, а з урахуванням кратності (за Списком № 1) - 51 рік 07 місяців 24 дні. Пільговий стаж позивача за Списком №1 становить 07 років 10 місяців 18 днів, пільговий стаж заявника на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії - 15 років 03 місяці 11 днів. Відповідач наголосив, що необхідний пільговий стаж роботи відкриті гірничі/металургія, професії за постановою 202 (25) повинен бути не менше - 25 років. Пільговий стаж роботи позивача на відкриті гірничі/металургія професії за постановою 202 (25) становить: 15 років 03 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років. Відповідач також зазначив, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2013 по 31.10.2014 року, оскільки у відомостях по спеціальному стажу Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про проведення атестації робочих місць за умовами праці. Відповідач зауважив, що враховуючи вище викладене, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України №1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу передбаченого ч.3 ст.114 цього Закону. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність реєстрації кабінету електронного суду у відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 30.10.2024.

Позивач був належним чином повідомленим про відкриття провадження по справі, шляхом надсилання копії процесуального документу на його електронну скриньку, зазначену у позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою олбіку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року №200/7277/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданим Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 21.10.1997 року.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 26.09.2024 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах засобами вебпорталу ПФУ, що підтверджується спірним рішенням про відмову прийнятим відповідачем від 04.10.2024 року, копією заяви про призначення пенсії та не заперечується сторонами по справі.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, що підтверджується позовною заявою, відзивом на позовну заяву та насамперед рішенням №29 від 04.10.2024 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову в призначенні пенсії, прийнятому відповідачем від 04.10.2024 №29, в якому зазначене наступне: відмова в призначенні пенсії: ОСОБА_1 . Дата народження заявника: ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП заявника: НОМЕР_1 . Місце реєстрації заявника: Донецька область, м.Торецьк, Чорнобиля, б.86. Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 26.09.2024. Призначення пенсії: за віком, на пільгових умовах згідно пункту 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік заявника: 43 роки. Пільговий стаж заявника становить: 23 роки 02 місяці 03 дні. Страховий стаж заявника становить: 51 рік 07 місяців 24 дні (з урахуванням пільгового стажу). Результат розгляду документів, доданих до заяви: Відповідно до пункту 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Пільговий стаж заявника становить: навчання за фахом: 00 років 00 місяців 04 дні; робота за списком №1: 07 років 10 місяців 18 днів; пільговий стаж заявника на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 становить 15 років 03 місяці 11 днів. До пільгового стажу заявника зараховано періоди роботи згідно наданих пільгових довідок за виключенням відпусток без збереження заробітної плати. До пільгового стажу роботи за списком №1 зараховано періоди з 14.01.2005 по 31.05.2012 та з 01.07.2012 по 31.12.2012 згідно відомостей по спеціальному стажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб. Не зараховано період роботи з 01.01.2013 по 31.10.2014 згідно відомостей по спеціальному стажу, оскільки відсутні номер та дата наказу про проведення атестацій робочих місць. Результати розгляду документів: до загального страхового стажу зараховано періоди роботи згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Право на пенсію заявник набуде з 25.10.2030 або при набутті необхідного пільгового стажу. Заявник працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 29 від 04.10.2024 про відмову у призначені пенсії позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 26.09.2024 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до його пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі відповідно постанови Кабінету Міністрів України №202 періодів роботи з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні ДВГРС України на посаді командира відділення 2 взводу та призначити пенсію за віком за списком №1 відповідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши її розмір з застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345 від 16.09.2008 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст.114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №29 від 04.10.2024 року, вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч.3 ст.114 Закону № 1058-IV пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачені відповідно до приписів ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до п.5 ст.114 Закону України №1058-ІV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком від 02.05.2024 року було розглянуто її та надано оцінку з урахуванням саме приписів ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV, при цьому відмовлено у призначенні пенсії - у зв`язку з відсутністю у позивача пільгового стажу 25 років, оскільки за підрахунком відповідача, позивач мав тільки 15 років 03 місяці 11 днів, що зазначено у спірному рішенні прийнятому відповідачем та продубльовано ним же у його відзиві на позовну заяву.

Позивач звертаючись до суду просив зобов`язати відповідача зарахувати до його підземного пільгового стажу за Списком №1 «шахтарі» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 періодів роботи з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні ДВГРС України на посаді командира відділення 2 взводу.

Суд зазначає, що відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року, «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років», розділ І: Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: Усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю); розділ ІІІ: Гірничорятувальні частини, які обслуговують шахти і рудники, небезпечні щодо газодинамічних явищ, гірничих ударів, надкатегорійні і третьої категорії за газом: респіраторники; командири відділень і взводів, їх заступники (помічники).

Судом з наявних в матеріалах справи копіях довідок форми РС-право складених по позивачу станом на дату його звернення - 26.09.2024 року, було встановлено, що позивачу з 14.01.2005 по 31.10.2014 року не було зараховано цих періодів його трудової діяльності до списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах, які передбачені та зазначені у постанові Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року, а були лише зараховані періоди трудової діяльності з 14.01.2005 по 31.05.2012 року та з 01.07.2012 по 31.12.2012 року до Списку №1.

З цього приводу суд зазначає наступне.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірний період, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України: від 16.01.2003 року № 36).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення - 27.07.1999 року, судом встановлена наступна трудова його діяльність у спірні періоди:

- з 14.01.2005 по 11.01.2007 року - ДВГРС України 1-й воєнізований гірничорятувальний загін: прийнятий в 1 ВГСО по переводу з ш. «Новая» респіраторником 5 розряду 2 взводу по контракту, номер запису 11 в трудовій книжці;

- з 12.01.2007 по 31.10.2014 року - назначений командиром відділення 2 взводу згідно укладеного контракту, номера записів 12 та 13 у трудовій книжці, 31.10.2014 року - дата звільнення.

Інші записи в трудовій книжці до 14.01.2005 року та після 31.10.2014 року, не є спірними відповідно до заявлених позовних вимог позивача.

Позивач у своїй позовній заяві щодо спірного періоду навчання зазначив наступне: - «[…]. Я надав відповідачу трудову книжку, записи в моєї трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про усі періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання мною довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження. Усі періоди моєї роботи на шахті ім. Артема, шахті «Нова» ГУЗЛШ, у ДВГРС 1-й воєнізований гірничорятувальний загін та 10 ВГРС м. Мирноград підтверджено записами в моїй трудовій книжці. […].».

Судом в межах спірного періоду позивача була досліджена наявна в матеріалах справи копія довідки форми ОК-5, з якої встановлено, що з 14.01.2005 по 31.10.2014 року, в графі «Відомості по спеціальному стажу (за наявності даних за періоди до 2009 року включно)» зазначено код підстави для обліку спецстажу - ЗП3014А1.

Слід зауважити, що відповідно до Постанов Правління ПФУ №26-1 від 05.11.2009 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», №25-2 від 03.12.2013 «Про визнання такою, що втратила чинність Постанови Правління ПФУ від 08.10.2010 року №22-2», якими затверджено «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», код підстав для обліку спецстажу за №ЗП3013А1, ЗП3014А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Тобто, трудова діяльність позивача з 14.01.2005 по 31.10.2014 року віднесена до спеціального стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, що підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), за кодом підстави «ЗП3014А1». Роботодавцем Перший воєнізований гірничорятувальний загін, як страхувальником сплачено за позивача страхові внески до Пенсійного фонду та прозвітовано за оскаржуваний період в підземних умовах як спецстаж № «ЗП3014А1».

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454(далі - Порядок № 454):

- під кодом ЗПЗ014А1 обліковується спеціальний стаж працівників, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Отже, вищенаведеним підтверджується зайнятість позивача на роботах, які віднесені за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України відповідно до постанови №202 від 31.03.1994 року.

Щодо посилань відповідача у своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії від 04.10.2024 року №29: - «[…]. Не зараховано період роботи з 01.01.2013 по 31.10.2014 згідно відомостей по спеціальному стажу, оскільки відсутні номер та дата наказу про проведення атестацій робочих місць. […].»; та зазначеного відповідачем у його відзиві на позовну заяву: - «[…]. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2013 по 31.10.2014, оскільки у відомостях по спеціальному стажу Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про проведення атестації робочих місць за умовами праці. […].», суд зазначає наступне.

В даному випадку, слід наголосити, що обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не вбачає підстав для відступу від вищезазначеного правового висновку та додатково вважає зазначити, що в матеріалах справи в наявності наступні копії: наказу від 07.04.2014 року №75 по Першому воєнізованому гірничорятувальному загону «Про результати атестації робочих місць за умовами праці»; протокол засідання комісії по атестації робочих за умовами праці 1 ВГСО від 07.04.2014 року; наказу від 08.04.2014 року №74 по Першому воєнізованому гірничорятувальному загону «Про результати атестації робочих місць з шкідливими умовами праці»; протокол засідання комісії по атестації робочих місць з шкідливими умовами праці 1 ВГСО від 07.04.2009 року.

Слід зазначити, що позивач у своїй позовній заяві зауважив: - «Окрім цього, у наданих Відповідачу наказах Першого воєнізованого гірничорятувального загону ДВГРС №74 від 08.04.2009 та №75 від 07.04.2014 «Про результати атестації робочих місць по умовах праці» зазначені номери та дати видання.».

Тобто, відповідач на час розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії мав усі необхідні документи на підтвердження пільгового стажу за період з 14.01.2005 по 31.10.2014 року не тільки за Списком №1, а й відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 - шахтарі відповідно постанови Кабінету Міністрів України №202 періодів роботи з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні ДВГРС України на посаді командира відділення 2 взводу підлягає задоволенню.

Щодо позовної заяви позивача визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 29 від 04.10.2024 про відмову у призначені пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем позивачу протиправно не було зараховано до його пільгового стажу за списком №1 та постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року період його трудової діяльності з 14.01.2005 по 31.10.2014 року.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу від 04.10.2024 №29, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком за списком №1 відповідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши її розмір з застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345 від 16.09.2008 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що відповідачем ще не зараховано спірних періодів роботи позивача відповідно до висновків суду по даній справі, таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку ця позовна вимога є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно із преамбулою Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345-VI (далі - Закон № 345-VI) цей Закон спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Статтею 1 Закону № 345-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону № 345-VI визначені особливості пенсійного забезпечення шахтарів, відповідно до яких мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком, в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день. Тобто, державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI, і застосовується такий механізм безпосередньо під час розрахунку розміру пенсії.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/591/19-а (провадження № К/9901/19494/19), який підлягає врахуванню судом відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі №205/8712/16-а, зазначено: - «43. Колегія суддів зауважує, що статтею 8 Закону України «Про підвищення шахтарської праці» передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені цим Законом.

44. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 345/763/17.».

Слід зазначити, що відповідач при обрахунку пенсії позивача має встановити чи відноситься він до осіб на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як зокрема 15 років для чоловіків за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Встановивши, що позивач має необхідний стаж за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України на якого поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідач має обрахувати його пенсію з урахуванням приписів абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України №1058-ІV та ст.8 Закону України №345-VI.

Суд зауважує, що на даний час, позивачу пенсію ще не призначено, таким чином, вимоги позивача про визначення пенсії у розмірі відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» під час розгляду даної справи не підлягають задоволенню через їх передчасність.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №29 від 04.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням при повторному розгляді вказаної заяви до його пільгового стажу за Списком №1 та пільгового стажу роботи за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202: з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні ДВГРС України, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 11.10.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: 61022, м. Харків, площа Свободи, буд.5, під`їзд 3, поверх 2, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2024 №29 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () №29 від 04.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням при повторному розгляді вказаної заяви до його пільгового стажу за Списком №1 та пільгового стажу роботи за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202: з 14.01.2005 по 31.10.2014 року у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні ДВГРС України, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: 61022, м. Харків, площа Свободи, буд.5, під`їзд 3, поверх 2, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31 грудня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець