Справа № 420/28008/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ- В» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення та картки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA 500500/2024/000194/2 від 21.03.2024 року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA 500500/2024/000357 від 21.03.2024 року, мотивуючи це тим, що з метою митного оформлення ввезених товарів до Одеської митниці було надано митну декларацію 24UA59U0. Відповідачем прийнято рішення про відмову в митному оформленні у вигляді Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 500500/2024/000357 з таких причин: відповідно до ст.55 МК України прийнято рішення про коригування митної вартості 21.03.2024 року № UА500500/2024/000194/2. Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України. Позивач вважає прийняті відповідачем рішення протиправними, оскільки з наданих документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару та відсутні будь-які суперечності та неповнота в наданих документах, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару, а відповідач формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими.

24.09.2024 року від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що декларантом для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подано митну декларацію. Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД. Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів. Оскільки декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Ухвалою судді від 09.09.2024 відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

01.04.2019 року між фірмою Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» (Покупець) укладено Договір № 323.

Згідно з п.2.1. Договору, Продавець зобов`язується у строк та у порядку, встановленому даним Договором, передати Товар Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його Продавцеві.

Відповідно до п. 2.2. Договору, назва, асортимент та кількість товару, ціна за одиницю товару, порядок оплати, умови поставки та інші умови визначаються цим Договором та Специфікаціями.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.04.2021 року до Договору № 323, сторони вирішили викласти п.4.4. Договору в новій редакції: « 4.4. оплата товару здійснюється у валюті Долари США, у формі банківського переказу на рахунок Продавця в наступному порядку: 100% вартості партії товару на підставі комерційного інвойсу за окрему партію товару протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару».

21.03.2024року декларантом з метою здійснення митного оформлення поставленого товару за вказаним Договором №323 до Одеської митниці була подана митна декларація № 23UA59U0, а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товару:

пакувальний лист б/н від 04.01.2024 року, рахунок-фактуру (інвойс) №3106051 від 04.01.2024 року, сертифікат про походження товару №24С620000196/01578 від 18.01.2024 року, страховий поліс №PYIE74E02092 від 18.01.2024 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №323 від 01.04.2019 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаткова угода) №1 від 01.04.2021 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) специфікацію №77 від 04.01.2024 року, копію митної декларації країни відправлення №24SІ94J9 від 14.03.2024 року, копію митної декларації країни відправлення №00055396 від 15.01.2024 року, рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №UA00085861 від 15.03.2024 року, довідку про вартість перевезення до митного кордону України №SІЕV0011590 від 15.03.2024 року, банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 20.02.2024 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» митну вартість поставлених товарів визначило за основним методом, за ціною договору щодо товарів які імпортуються (вартість операції).

Одеська митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого по зазначеній митій декларації, встановила, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів, а саме:

1) Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Відповідно до специфікації від 04.01.2024 № 77 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.04.2019 № 323 оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару (дати зазначеної в коносаменті). Проте до митного оформлення відповідні банківські платіжні документи та коносамент не подавались.

2) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Сумма страхування зазначена у наданому страховому документі PYIE74E02092 від 18.01.2024 не відповідає загальній вартості товарів зазначеній у інвойсі FFAU3106051 від 04.01.2024.

3) в копії митної декларації країни відправлення від 15.01.2024 №

00055396 не зазначено умови поставки.

4) в рахунку на оплату транспортно- експедиційних послуг № UA00085861 від 15.03.2024 вказаний договір № SC6527 від 10.04.2017, який не надавався до митного оформлення.

Враховуючи вищезазначене, з посиланням на частину 3 статті 53 МКУ декларанту у рішенні про коригування митної вартості №UA500500/2024/000194/2 від 21.03.2024р. запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) переклад митної декларації країни відправлення на українську мову; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

21.03.2024 декларантом ТОВ "Таврія-В" було надано лист від 21.03.2024 № 21/03, яким декларант повідомив, що додаткові документи надаватися не будуть. 20.02.2023 року Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення № UA500500/2023/000154/2 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу.

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000357.

Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Джерела права та висновки суду.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, у разі необхідності, митні органи мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Одеська митниця у якості підстав витребування документів у ТОВ «Таврія-В» » зазначила наявність розбіжностей у документах та те, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте із зазначених в рішенні про коригування митної вартості товарів від 21.03.2024 року обставин, жодна не вказує на наявність розбіжностей щодо визначення митної вартості товару.

Розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

В той же час в митній декларації, інвойсі, пакувальному листі, декларації країни відправлення, які є основними документами, жодних розбіжностей у вартості, кількості чи інших даних товару не міститься.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Відповідно до специфікації від 04.01.2024 № 77 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.04.2019 № 323 оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару (дати зазначеної в коносаменті). Проте

Стосовно зауважень відповідача, що до митного оформлення відповідні банківські платіжні документи та коносамент не подавались суд зазнаає наступне.

Відповідно до специфікації від 04.01.2024 № 77 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.04.2019 № 323 оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару (дати зазначеної в коносаменті).

Проте позивач надав разом з МД банківський документ від 20.02.2024р. №3001 про оплату за Договором №323 по інвойсу FFAU3106051 суму 71921,94 дол.США , що відповідає 100% сумі вказаної у інвойсі на поставлений за МД товар, а тому підстав отримувати коносамент у відповідача не було.

Водночас позивач надав суду коносамент №COSU73841400 від 20.01.2024 року у якому вказаний порт завантаження Нінбо Китай, порт вивантаження Копер Словения.

Ти виходячи з того, що коносамент оформлений 20.01.2024 року, а митна декларація подана для митного оформлення до відповідача 21.03.2024 року, то відповідно відведений 90 денний термін згідно договору на оплату товару ще на настав, проте оплата за товар проведена 100% згідно вищевказаного банківського документу ще 20.02.2024р.

Стосовно зауважень що згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Сумма страхування зазначена у наданому страховому документі PYIE74E02092 від 18.01.2024 не відповідає загальній вартості товарів зазначеній у інвойсі FFAU3106051 від 04.01.2024 суд зазначає наступне.

відповідно до Специфікації №77 від 04.01.2024 року, яка є невід`ємною частиною зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.04.2019 року №323, ціна на товар розуміється згідно умов CIF Koper, (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей в країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти A3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Отже, положеннями Договору з посиланням на Правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 передбачено, що страхування здійснює виключно Продавець.

Таким чином, декларант не повинен був надавати жодного документу, що стосується страхування, оскільки витрати на страхування ніс продавець, вони включені до ціни на товар та не є складовими митної вартості. Натомість, якщо митниця має сумніви щодо включення витрат на страхування до ціни товару чи вважає, що здійснене додаткове страхування, то саме митниця повинна довести наявність цього факту.

Стосовно зауважень, що в копії митної декларації країни відправлення від 15.01.2024 №

00055396 не зазначено умови поставки, то декларація країни відправлення є документом, який складається та подається до митних органів Китаю саме продавцем товару, вимоги до її форми та заповнення встановлені законодавством Китаю. Позивач не має жодної можливості будь-яким чином впливати на відомості, які зазначаються у цьому документі. При цьому також слід наголосити, що експортна декларація є допоміжним (не обов`язковим) документом для митного оформлення. Що стосується умов поставки та географічного пункту переходу відповідальності за товар, то ці відомості вказані у поданому до митного оформлення Інвойсі №FFAUFFAU106051 від 04.01.2024 року, в якому вказано умови поставки CIF Koper. Та у відповідній графі митної декларації країни відправлення від 15.01.2024р. №00055396 міститься номер інвойсу FFAUFFAU106051 від 04.01.2024 року, що повністю ідентифікує дану декларацію з поставкою оцінюваного товару.

Стосовно того, що в рахунку на оплату транспортно- експедиційних послуг № UA00085861 від 15.03.2024 вказаний договір № SC6527 від 10.04.2017, який не надавався до митного оформлення.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, що стосуються перевезення товару з порту Копер до м.Одеса на склад позивача, декларантом Позивача до митного органу було подано такі документи: -автотранспортну накладну № 1590 від 14.03.2024;

-довідку про вартість перевезення до митного кордону України № SIEV0011590 від 15.03.2024;

- рахунок на оплату транспортно- експедиційних послуг № UA00085861 від 15.03.2024

Рахунок від компанії ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» № UA00085861 від 15.03.2024 на оплату транспортно-експедиційних послуг, за маршрутом KOPER (Словенія) - ODESSA (Україна), на загальну суму 277 188,05 грн. (283 322,46 грн з ПДВ) , містить транспортні витрати на кожному етапі прямування вантажу: локальні послуги на території Словенії (47 150,01 грн.), послуги з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом Копер, Словенія - митний перехід Чоп, Україна (119 619,61 грн.), послуги з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом митний перехід Чоп, Україна -м.Одеса, Україна (79 746,40 грн.), транспортно-експедиційні послуги на території України(30 672,03 грн.);

-Довідка про вартість перевезення до митного кордону України №SIEVO011590 від 15.03.2024р. про вартість перевезення Товару з порту Копер (Словенія), до п/п Чоп, Україна- до митного кордону України (119 619,61 грн.).

Вартість локальних послуг на території Словенії 47 150,01 грн. + вартість послуг з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом Копер, Словенія - митний перехід Чоп, Україна 119 619,61 грн. = 166 769,62 грн. - сума, відображена у «Довідці про вартість перевезення до митного кордону України» №SIEV0011590 від 15.03.2024 від компанії ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», тобто вищевказані документи містили повні відомості про транспортні витрати, які були понесені позивачем.

Суд зазначає, що ч.2 ст.53 МК України (яка передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів) не визначено конкретних вимог щодо виду таких документів та інформації, яка додатково повинна там зазначатися, а тому надані позивачем довідки є належними документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів (Постанова ВС № 804/16553/14 від 31.05.2019 року).

Як вже було зазначено судом вище, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Згідно з ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА 500500/2024/000194/2 від 21.03.2024 року за митною декларацією 24U9U0, та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500500/2024/000357 є протиправними та належать до скасування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7213,72грн.

Керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» до Одеської митниці задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА500500/2024/000194/2 від 21.03.2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА 500500/2024/000357 від 21.03.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7213,72 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ- В» (вул. Мясоїдівська, 14, м.Одеса, 65091)

Відповідача: Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а) .

Суддя Е.А.Іванов