Справа № 400/5217/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 р. № 400/5217/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
провизнання протиправним та скасування наказу від 05.02.2024 року № 36-о; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі також відповідач,), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.02.2024 року № 36-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління ДПС у Миколаївській області;

- стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 05.02.2024 року по дату ухвалення судового рішення.

Ухвалою від 07.06.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням вимог Конституції України та чинних нормативно-правових актів. Зокрема, зазначає, що запропоновано тільки 4 посади категорії «Б», крім того зазначення у Пропозиції Відповідача від 07.12.2023 року, що свою згоду я повинен дати в одноденний термін, а не протягом 30 календарних дня, як то передбачено чинним законодавством України. З огляду на вищевикладене вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного наказу.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач зазначив, що під час прийняття оскаржуваного наказу діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого наказу та задоволення позовних вимог.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 з 08.10.2013 року по 05.02.2024 року працював в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області на різних посадах.

Відповідно до Наказу ДПС у Миколаївській області № 1-о від 15.12.2020 року позивач займав посаду начальник управління інфраструктури та бухгалтерського обліку головний бухгалтер Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Наказом ДПС у Миколаївській області від 05.20.24 року № 36-о «Про звільнення» позивача звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу.

Позивач, вважаючи Наказ про звільнення його з займаної посади протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Частиною 2 ст. 38 Конституції України встановлено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі також Закон № 889), державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 889, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 5 Закону № 889, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Водночас, 02.02.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 року № 378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 року № 440-ІХ внесені аналогічні зміни в Закон України «Про державну службу», який набрав чинності 13.02.2020 року.

Отже, після внесення Законом України від 14.01.2020 року № 440-IX змін у Закон України «Про державну службу», норми ч. 3 ст. ст. 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Однак, суд повторно наголошує, що положеннями ч. 3 ст. 5 Закону № 889 визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

У 2022 році з метою належного функціонування ДПС України у рамках єдиної юридичної особи, відбувалась поступова зміна структури територіальних органів ДПС.

Відповідно до наказів ГУ ДПС у Миколаївській області від 26.07.2022 року № 23-ф «Про введення в дію штатного розпису на 2022 рік ГУ ДПС у Миколаївській області», від 26 07.2022 року № 24-ф «Про введення в дію переліку № 1 змін до штатного розпису на 2022 рік ГУ ДПС у Миколаївській області» в ГУ ДПС у Миколаївській області відбулось скорочення посад державної служби, зокрема, посади начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера ГУ ДПС у Миколаївській області, внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу.

Як зазначає відповідач, у в`язку з вищевикладеним відповідно до пункту 1 частини першої, ч. 3 ст. 87 Закону № 889, ОСОБА_1 попереджено та ознайомлено під підпис 07.12.2023 про наступне звільнення з посади начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера ГУ ДПС у Миколаївській області не раніше, ніж через 30 календарних днів з моменту ознайомлення з попередженням.

Одночасно з попередженням про звільнення, ОСОБА_1 запропоновано переведення на інші рівнозначні посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а саме:

- заступника начальника відділу адміністрування податку на прибуток, неприбуткових установ і організацій та спрощеної системи оподаткування управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

- заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Миколаївській області (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника);

- заступника начальника Южноукраїнського відділу податків та зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

- заступника начальника Новоодеської ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області.

Проте від запропонованих посад позивач відмовився 05.02.2024 року, про що свідчить Пропозиція з відміткою про відмову від запропонованих посад.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону № 889 державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону № 889 суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Спір у цьому провадженні виник у зв`язку наказом про звільнення з посади державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 року № 117-ІХ), у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби.

Суд зазначає, що відповідно до наказів ГУ ДПС у Миколаївській області від 26.07.2022 року № 23-ф «Про введення в дію штатного розпису на 2022 рік ГУ ДПС у Миколаївській області», від 26 07.2022 року № 24-ф «Про введення в дію переліку № 1 змін до штатного розпису на 2022 рік ГУ ДПС у Миколаївській області» потягнули за собою зміну організаційної структури й штатного розпису ГУ ДПС, а процес реалізації цих положень передбачав зміну категорій посад шляхом виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця та введення до штатного розпису посад рядового і начальницького складу.

За змістом ч. 1 ст. 87 Закону № 889 скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Суд зазначає, що вжите у ч. 3 ст. 87 Закону № 889 слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Скорочення посади державної служби у спірних правовідносинах є достатньою підставою для припинення державної служби ОСОБА_2 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про поновлення його на посаді начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління ДПС у Миколаївській області та стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 05.02.2024 року по дату ухвалення судового рішення задоволенню також не підлягають як похідні від вимог про визнання протиправним і скасування наказу від 05.02.2024 року № 36-о.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) про: визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.02.2024 року № 36-о; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління інфраструктури та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління ДПС у Миколаївській області; стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 05.02.2024 року по дату ухвалення судового рішення відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2024 року.

Суддя О.В. Малих