Справа № 380/13481/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 рокусправа № 380/13481/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті , місцезнаходження: 80383, Львівський р-н, Львівська обл., с.Малехів, вул.Івасюка,8, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 054756 від 13.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що винесеною в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті постановою про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 054756 від 13.03.2024 останню притягнуто до майнової відповідальності як господарюючого суб`єкта у вигляді адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за те що: «вона, як автомобільний перевізник, 26.01.2024 здійснювала перевезення пасажирів та вантажів на автошляху Н-10 «Стрий-Мамалига» в с. Угринів Івано-Франківської області автомобілем Opel НОМЕР_2 за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт, що підтверджується актом перевірки №АР 042297». При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не збігатись з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах. Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у актах проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та/чи вантажів автомобільним транспортом та, відповідно, постановах про застосування адміністративно-господарського штрафу. Однак, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, оскаржуваною постановою відповідач застосував до позивача адміністративно-господарський штраф не зважаючи на те, що остання: 1) як фізична особа-підприємець, не здійснює діяльності із перевезення пасажирів та/чи вантажів автомобільним транспортом, що зокрема, підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 20.06.2024 №2461 2) не укладала угоди на перевезення пасажирів та чи вантажів на комерційній основі чи за власний кошт належним їй автотранспортом, про що свідчить відсутність відсилання на відповідну товарно-транспортну накладну в оскаржуваній постанові. Отже, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до майнової відповідальності, незважаючи на те, що у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником, відповідно, таке притягнення до відповідальності є незаконним.

10.07.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Крім того, відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку. Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів. Повідомлення про розгляд справи направлено на адресу Позивача: вул. Злуки, 13, м. Буськ, Золочівський р-н, Львівська обл., 80500, вказаної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу марки OPEL, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , яке пред`явлене водієм під час рейдової перевірки. Інші відомості щодо місцезнаходження чи місця реєстрації позивача на момент проведення рейдової перевірки не надавались та були невідомі на момент розгляду справи. Повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, зареєстроване в системі електронного документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 16.02.2024 за № 13445/31/24-24. Направлення повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 22.02.2024 та списком рекомендованих відправлень № 2294. Розгляд справи про порушення відбувся за наявними матеріалами у зв`язку із неявкою Позивача, в результаті якого Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області винесено постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №ПШ054756. Направлення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, зареєстроване в системі електронного документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.03.2024 за №22398/31/24-24. Направлення повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 18.03.2024 та списком рекомендованих відправлень № 3541. Водій транспортного засобу марки OPEL, номерний знак НОМЕР_2 зобов`язаний був надати індивідуальну контрольну книжку водія, форма якої наведена у додатку 3 до Положення № 340 або копію графіка змінності водіїв, форма якого наведена у додатку 1 до Положення № 340.

05.08.2024 від позивача до суду надійшла відповідь відзив, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідь обґрунтована тим, що при встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах. Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у актах проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та/чи вантажів автомобільним транспортом та, відповідно, постановах про застосування адміністративно-господарського штрафу. Із змісту долученої представником відповідача до відзиву на позов товаро-транспортної (видаткової) накладної без дати №0000-0001981 очевидно, що позивач не брав участі у перевезенні ні в якості перевізника, ні в якості замовника, ні в якості експедитора та/чи вантажоодержувача і будь які реквізити щодо її особи у такому документі відсутні, що, безперечно свідчить про те, що вона не мала жодного відношення до даного перевезення.

06.08.2024 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. У зазначених запереченнях відповідач зазначає, що позивачем не надається будь-яких належних та допустимих доказів про те, що на момент перевірки суб`єктом відповідальності була інша особа, та про те, що вказаний транспортний засіб не був у користуванні Позивача. Застосовуючи системний аналіз норм законодавства, можна дійти висновку, що відомості про автомобільного перевізника можуть визначатись з інших, наданих під час рейдової перевірки документів. Також зазначає, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи порушника статусу підприємця. Відповідно до пункту 81 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. З трекінгу Укрпошти, долученого до відзиву на позовну заяву, вбачається, що відправлення вручене особисто, що підтверджує отримання повідомлення саме позивачем та свідчить про дотримання відповідачем норм законодавства.

12.08.2024 представник позивача подав до суду додаткові пояснення. У них представник позивача зазначив, що позивач жодних повідомлень від відповідача не отримував внаслідок того, що за адресою надходження таких повідомлень (м.Буськ, вул.Злуки, 13) він не проживає та не зареєстрований вже понад 9 років; господарської діяльності за вказаною адресою не здійснює; а хто саме ці повідомлення отримував та з якою метою позивачу не відомо. Окрім цього, у постанові від 14 грудня 2023 року у справі №140/6000/22 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/ користувачів транспортного засобу. У цій же постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника. Наведеної правової позиції Верховний Суд притримується й у інших своїх постановах щодо перегляду судових рішень в аналогічних спорах, зокрема, востаннє - у постанові від 13.03.2024 у справі №280/11434/21.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 28.06.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

26.01.2024 контролюючими особами Укртрансбезпеки на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №000344 від 22.01.2024 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу марки Opel, номерний знак НОМЕР_2 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки:

- посвідчення водія серії НОМЕР_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Opel, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ;

- видаткову накладну без дати № 0000-0001981.

Актом серії АР № 042297 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.01.2024, зокрема встановлено, порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажу (меблі) згідно з ВН №0000-0001981 без дати перевізник не забезпечив водія відповідними документами, а саме індивідуальною контрольною книжкою водія. Копія графіка змінності водіїв відсутня. Порушено пункт 6.3 розділу 6 наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010.

У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, передбачених статею 48 згаданого Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме індивідуальної контрольної книжки водія або копії графіка змінності водіїв.

Пояснення водія про причини порушень: відмовився. Водій акт підписав. Копію акта отримав.

13.03.2024 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийняв постанову № ПШ 054756 від 13.03.2024 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, згідно з якою таку притягнуто до майнової відповідальності як господарюючого суб`єкта у вигляді адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у зв`язку з тим, що: «вона, як автомобільний перевізник, 26.01.2024 здійснювала перевезення пасажирів та вантажів на автошляху Н-10 «Стрий-Мамалига» в с. Угринів Івано-Франківської області автомобілем Opel НОМЕР_2 за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт, що підтверджується актом перевірки №АР 042297».

Вважаючи постанову № ПШ 054756 від 13.03.2024 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

В розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Згідно із пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що всупереч вимог законодавства, про час і місце розгляду справи відповідачем позивача не повідомлено, як і не скеровано на її адресу копії оскаржуваної постанови. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 13.06.2024 після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №75261991 від 10.06.2024, про існування якої, в свою чергу, позивач дізнався 11.06.2024 із вебпорталу «Дія».

Щодо таких аргументів позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пунктів 25-26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Пунктом 27 Порядку № 1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Повідомлення про розгляд справи було направлено на адресу Позивача: вул. Злуки, 13, м. Буськ, Золочівський р-н, Львівська обл., 80500, вказаної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу марки OPEL, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , яке пред`явлене водієм під час рейдової перевірки. Інші відомості щодо місцезнаходження чи місця реєстрації Позивачки на момент проведення рейдової перевірки не надавались та були невідомі на момент розгляду справи.

Повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, зареєстроване в системі електронного документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 16.02.2024 за № 13445/31/24-24. Направлення повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 22.02.2024 та списком рекомендованих відправлень № 2294.

Згідно з трекінгом відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html рекомендований лист за номером 352, що відправлений Позивачу 22.02.2024, прибув у відділення вже 27.02.2024 та того ж дня особисто вручений одержувачу, тобто завчасно до розгляду справи про порушення.

Розгляд справи про порушення відбувся за наявними матеріалами у зв`язку із неявкою позивача, за результатами якої Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області прийняв постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №ПШ054756.

Направлення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, зареєстроване в системі електронного документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.03.2024 за № 22398/31/24-24. Направлення повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 18.03.2024 та списком рекомендованих відправлень № 3541.

Згідно з трекінгом відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html рекомендований лист за номером 762, що відправлений Позивачу 18.03.2024, прибув у відділення вже 20.03.2024 та того ж дня особисто вручений одержувачу.

Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/4810/17 зазначено свою позицію з приводу аналогічного питання: відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно- господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.".

Верховний Суду, у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17, висловив наступну позицію: "завчасне у межах достатнього поза розумним сумнівом строку надходження поштового відправлення (до складу якого входить повідомлення про дату, час та місце розгляду питання стосовно накладення штрафу на перевізника) до установи з поштового зв`язку і не отримання цього повідомлення перевізником не виключає можливості накладення штрафу за відсутності перевізника, адже кожен учасник суспільних відносин повинен дотримуватись базових правил добропорядності, доброчесності та сумлінності тощо, а не ухилятись від отримання поштової кореспонденції задля уникнення юридичної відповідальності».

Верховний суд у справі № 280/1426/20 від 14 грудня 2023 зробив наступні висновки щодо відсутності особи на розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт: «Водночас, колегія суддів звертає увагу, що нормами Порядку № 1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно- господарського штрафу. Таким чином, Верховний Суд уважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про визнання протиправною та скасування постанови в. о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області від 27 грудня 2019 року № 173183 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою позивачу нараховано штраф у сумі 17 000,00 грн, з підстав неналежного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення транспортного законодавства».

Отже, суд погоджується із доводами відповідача відповідно до яких, на момент розгляду матеріалів справи (13.03.2024) у Відділі державного нагляду (контролю) у Львівській області була наявна інформація про належне повідомлення позивача про такий розгляд (повідомлення вручене 27.02.2024). Тобто позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та мав реальну можливість взяти участь у такому розгляді, надати свої пояснення чи зауваження.

Суд наголошує, що повідомлення про розгляд справи направлено на адресу позивача: вул. Злуки, 13, м. Буськ, Золочівський р-н, Львівська обл., 80500, вказаної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу марки OPEL, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , яке пред`явлене водієм під час рейдової перевірки. Інші відомості щодо місцезнаходження чи місця реєстрації позивача на момент проведення рейдової перевірки не надавались та були невідомі на момент розгляду справи.

З таких підстав, суд відхиляє доводи представника позивача щодо неповідомлення позивача про час і місце розгляду справи відповідачем та нездійснення скерування на її адресу копії оскаржуваної постанови.

Щодо аргументів представника позивача про правовий статус позивача як автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, суд зазначає таке.

Згідно із абзацом 21 частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Поняття «здійснення перевезень на комерційній основі» розвинуто законодавцем у частині першій статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно із якою, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Тобто, під формулюванням «здійснення на комерційній основі» законодавець має на увазі саме здійснення підприємницької діяльності із перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відтак, положення частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» стосуються лише частини змісту абзацу 21 частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме здійснення автомобільних вантажних перевезень на комерційній основі.

У той же час, під «перевезенням вантажів за власний кошт» слід розуміти такі випадки, за яких особа здійснює перевезення, тобто, переміщує ті чи інші види вантажу з одного місця у інше, у той же час, не отримуючи плату за здійснення такого перевезення.

Тобто, під «перевезенням вантажів за власний кошт» слід розуміти й ті випадки, за яких здійснюється перевезення певного власного вантажу без отримання за це відповідної плати, серед іншого, з метою забезпечення здійснення власної господарської діяльності. Тобто, за змістом положень Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, а отже і суб`єктом відповідальності може бути фізична особа без статусу суб`єкта господарювання.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17, зроблені наступні правові висновки:

«Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи».

Надані Позивачем документи до суду, а саме Витяг №2461 з реєстру платників єдиного податку свідчать про факт здійснення господарської діяльності фізичною особою підприємцем « ОСОБА_1 » за КВЕД 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння.

Акт від 26.01.2024 серії АР № 042297 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та Постанова від 13.03.2024 № ПШ054756 про застосування адміністративно-господарського стягнення складені відносно фізичної особи ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16 Верховний Суд наголосив на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Також, Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справ № № 640/27759/21 зазначає:

51. В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, a особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

52. В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

53. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.»

Відповідно до абзацу п`ятого Розділу першого Національного класифікатора України, прийнятого на підставі наказу Держспоживстандарту України від 11.10.2010 No457, КВЕД це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності це припущення, а не доказ.

На підтвердження своєї позиції позивач не надав ні нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу, ні акта прийому-передачі орендованого майна.

Ні на момент проведення перевірки, ні на момент розгляду справи у суді будь-якої інформації про трудові, орендні правовідносини або ж інші відомості, які могли б бути враховані під час проведення рейдової перевірки не надано.

Оскільки, будь-яких належних та допустимих доказів про те, що на момент перевірки суб`єктом відповідальності була інша особа, та про те, що вказаний транспортний засіб не був у користуванні позивача не надано та матеріали справи відповідних доказів не містять, натомість відповідач у повній мірі обґрунтовує на підстави застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф. Факт цього вчинення не може бути спростований. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 803/50/17 (адміністративне провадження № К/9901/22356/18).

Отже, суд відхиляє твердження представника позивача, відповідно до яких у позивача відсутній правовий статус автомобільного перевізника у спірних правовідносинах.

Отже, позивач є особою, що могла бути притягнута до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно господарського штрафу.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою, третьою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абзацу першого пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340,що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 (надалі Положення № 340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з пунктом 6.3 Положення № 340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв. Норма абзацу першого пункту 6.1 Положення № 340 є імперативною і зобов`язує автомобільних перевізників забезпечувати транспортний засіб обладнанням тахографом.

У випадку, якщо транспортний засіб не підпадає під категорії транспортних засобів, що передбачені абзацом першим пункту 6.1 Положення № 340 (як у випадку Позивача, коли повна маса транспортного засобу не перевищує 3,5 тон), застосовується пункт 6.3 Положення № 340, яким встановлено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв. При цьому, чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Отже, за вказаних обставин, водій транспортного засобу марки OPEL, номерний знак НОМЕР_2 мав надати індивідуальну контрольну книжку водія, форма якої наведена у додатку 3 до Положення № 340 або копію графіка змінності водіїв, форма якого наведена у додатку 1 до Положення № 340.

Згідно із пунктом 1.4. Положення № 340, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Отже, обов`язок Позивача щодо дотримання вимог підзаконних нормативно-правових актів - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 передбачено чинним законодавством.

Такий документ як індивідуальна контрольна книжка водія чи копія графіка змінності водіїв є «іншими документами» в контексті статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та повинні бути пред`явлені особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

З врахуванням викладеного, суд погоджується з висновками відповідача, що положення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають наявність як у перевізника, так і у водія документів, передбачених законодавством, а саме індивідуальної контрольної книжки водія чи копії графіку змінності водіїв.

Абзац 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 згаданого Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, у спірному випадку індивідуальної контрольної книжки водія чи копії графіку змінності водіїв, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Проте на момент здійснення рейдової перевірки водій не пред`явив індивідуальну контрольну книжку водія чи копію графіку змінності водіїв.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова, прийнята відповідачем у відповідності до чинного законодавства, а тому є правомірною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович