Справа № 240/9098/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/9098/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення у розмірі 17269,56 грн. за червень 2022 року;

- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 №451 від 02.07.2022 в частині невиплати ОСОБА_1 йому додаткової грошової винагороди за червень 2022 року, №186 від 03.07.2022 в частині ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2022 року, №689 від 02.08.2022 в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за червень 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення у розмірі 17269,56 грн. за червень 2022 року, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за липень 2022 року (з 01.07.2022 по 21.07.2022);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 р. №168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах за червень та липень 2022 року (з 01.07.2022 по 21.07.2022);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 02.12.2020 по 21.07.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.12.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 01.01.2022 р. по 21.07.2022 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації вартості неотриманого речового майна;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсацію вартості неотриманого речового майна відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії. Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо затримки виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток та вартості неотриманого речового майна з 12.02.2024 р. (наступного дня після виключення із списку особового складу) по дату ухвалення судового рішення у даній справі;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.02.2024 р. (наступного дня після виключення із списку особового складу) по дату ухвалення судового рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у складі військової частини НОМЕР_2 брав участь у бойових діях, здійснював заходи з національної безпеки та оборони, надавав відсіч і стримування збройної агресії військам російської федерації в межах виданих наказів, однак у період з червня 2022 по липень 2022 року відповідачем йому безпідставно не здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення та виплату у повному розмірі додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 100 000,00 грн. за кожен місяць пропорційно часу участі у бойових діях. Також зазначає, що відповідачем при звільненні йому протиправно не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік та за неотримане речове майно. Крім того, вказує що в період з 02.12.2020 по 21.07.2022 відповідачем йому невірно розраховувалось та виплачувалось грошове забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 23.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №240/9098/24 за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

У зв`язку із призовом судді Липи В.А. на військову службу, відповідно до ч.9 ст.31 КАС України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.10 №30 (із змінами і доповненнями) розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 №146 було призначено повторний автоматизований розподіл справ, що перебували в провадженні судді Липи В.А., в тому числі й адміністративної справи №240/9098/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/9098/24 було визначено суддю Черняхович Ірину Едуардівну.

Ухвалою судді від 02.08.2024 прийнято до провадження адміністративну справу №240/9098/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від військової частини НОМЕР_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні даного позову. В обґрунтування зазначено, що усі заявлені позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і позивач не має права на отримання додаткової грошової винагороди з розрахунку 100 000 грн., грошового забезпечення та компенсацій за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток та за неотримане речове майно, а також на перерахунок грошового забезпечення у спірний період.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом безспірно встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.12.2020 №251 ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_2 та був зарахований до списків особового складу частини з поставленням на усі види забезпечення з 03.12.2020.

В період з 07.03.2022 по 16.06.2022, з 19.06.2022 по 03.07.2022, з 13.07.2022 по 21.07.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м.Констянтинівка, Донецької області, що підтверджується довідкою від 18.11.2022 №901/убд.

21.07.2022 р. до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, а саме про те, що 21 липня 2022 року о 09 год. 00 хв. старший навідник гранатометного відділення взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти НОМЕР_3 десантно-штурмового батальйону ОСОБА_1 , перебуваючи на території місця тимчасової дислокації підрозділу в населеному пункті Микільське Олександрівської територіальної громади Краматорського району Донецької області, відкрито відмовився виконати наказ свого прямого начальника - командира 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_2 убути в район виконання завдання 1 десантно-штурмової роти, чим вчинив непокору.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2022 року у справі 202/4005/22 застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті до 18 вересня 2022 року, який в подальшому продовжувався.

06 вересня 2023 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі №243/2852/22, що набрав законної сили 09.10.2023 року, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначено ОСОБА_1 покарання за ч.4 ст.402 КК України у вигляді позбавлення волі на строк на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 р. №40-РС (по особовому складу) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 колишнього стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону звільнено з військової служби у запас за підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким призначено показання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) п. З ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.02.2024 р. №42 (по стройовій частині) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 колишнього стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону, якому призупинена служба, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 р. №40-РС (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким призначено показання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 11.02.2024 виключено зі списків особового складу частини.

При цьому у вказаному наказі зазначено, що солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 р. №168, відповідно до розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не виплачувати.

З довідки №133/206 від 03.11.2022 вбачається, що Позивачу за червень 2022 року було нараховано грошове забезпечення у розмірі 17269,56 грн., додаткова винагорода у розмірі 0 грн. (у зв`язку з невиконанням бойового наказу відповідно до наказу №451 від 02.07.2022), за липень 2022 року нараховано грошове забезпечення у розмірі 0 грн. (у зв`язку із самовільним залишенням військової частини відповідно до наказу №186 від 03.07.2022) та додаткова винагорода у розмірі 0 грн. (у зв`язку із самовільним залишенням військової частини відповідно до наказу №689 від 02.08.2022).

У відповідь на заяву представника Позивача щодо невиплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за червень, липень 2022 року листом №813/2203 від 05.11.2022 Відповідач, посилаючись на вищевказані накази та п.9 рішення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 р., повідомив, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, додаткова грошова винагорода та грошове забезпечення за відповідні періоди не виплачується, підстав для задоволення заяву командування військової частини не вбачає.

В свою чергу, у відповідь на скаргу представника Позивача щодо невиплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за червень, липень 2022 року листом №117/6003 від 19.09.2022 командування ДШВ ЗСУ, з посиланням на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260, повідомило, що оскільки ОСОБА_1 перебуває під вартою, з 21.07.2022 р. виплату грошового забезпечення йому зупинено.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач після звільнення звертався до відповідача із заявами про проведення нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 02.12.2020 по 21.07.2022, із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, виплату компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік та за неотримане речове майно, однак позивачем такі заяви взагалі не були розглянуті.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст.1 Закону 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За змістом ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Так, п.1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"(далі - Постанова №168).

Відповідно до п.1 цієї Постанови №168 установити, що становити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.2-1 постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Доручення від 23.06.2022 №912/з/29), яке застосовується з 01.06.2022 та визначає умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Згідно з п.5 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29).

Підпунктами 9.4, 9.7 пункту 9 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника), відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць у якому здійснено таке порушення оголошене наказом командира (начальника).

Щодо не виплати Військовою частиною НОМЕР_2 Позивачу нарахованого грошового забезпечення червень 2022 року у розмірі 17269,56 грн, суд зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами, а саме - випискою банку по картці/рахунку НОМЕР_4 підтверджується відсутність жодних виплат (зарахувань) відповідачем на рахунок позивача в період з червень по липень 2022 року. Натомість, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2022 №451 в частині невиплати позивачу додаткової грошової винагороди за червень 2022 року, від 03.07.2022 №186 в частині ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за липень 2022 року, від 02.08.2022 №689 в частині невиплати позивачу додаткової грошової винагороди з розрахунку 100 000 грн. за червень 2022 року, суд зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.07.2022 №451 було встановлено розмір додаткової грошової винагороди на період дії військового стану військовослужбовцям військової частини за червень 2022 року. Пунктом 3 наказу встановлено не виплачувати таку винагороду особовому складу зазначеному у додатку 2 до цього наказу. Відповідно до пункту 204 додатку 2 до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 02.07.2022 №451 встановлено не виплачувати Позивачу додаткову винагороду за червень 2022 року у зв`язку з тим, що він відмовився виконувати бойовий наказ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.06.2022 №300 було призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання наказу командира 1 десантно-штурмового батальйону. Розслідуванням встановлено, що 02.06.2022 Позивач відкрито відмовився виконувати наказ командира 1 десантно-штурмового батальйону. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.07.2022 №308 Позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності за таку відмову.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно - господарської діяльності) від 03.06.2022 №300, наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.07.2022 №308 та акт службового розслідування оскаржувались позивачем або були скасовані в установленому законом порядку.

Суд зауважує, що за фактом відкритої відмови виконувати наказ командира 1 десантно-штурмового батальйону групою осіб 05.07.2022 внесене відомості до ЄРДР №0000339 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.402 КК України, в тому числі і відносно Позивача.

Як вже зазначалось судом додаткова винагорода не виплачується в місяці в якому військовослужбовець відмовився від виконання бойових наказів (розпоряджень). Оскільки у червні 2022 року Позивач відкрито відмовився виконувати наказ командира, він не набув права на виплату додаткової винагороди.

Таким чином, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.07.2022 №451 правомірно позбавлено Позивача додаткової винагороди за червень 2022 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 року №689 було встановлено розмір додаткової грошової винагороди на період дії військового стану військовослужбовцям військової частини за липень 2022 року. Пунктом 3 наказу встановлено не виплачувати таку винагороду особовому складу зазначеному у додатку 2 до цього наказу. Відповідно до пункту 2 додатку 2 до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно - господарської діяльності) від 02.08.2022 року №689 встановлено не виплачувати Позивачу додаткову винагороду за липень 2022 року у зв`язку з тим, що він самовільно залишив військову частину.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.07.2022 №502 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини Позивачем.

Розслідуванням встановлено, що 03.07.2022 Позивач самовільно залишив місце несення служби та відсутній без поважних причин на службі. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 08.07.2022 №395 Позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності та направлено матеріали розслідування до органу досудового розслідування.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно - господарської діяльності) від 08.07.2022 №502, наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 08.07.2022 №395 та акт службового розслідування оскаржувались позивачем або були скасовані в установленому законом порядку.

Суд зауважує, що за фактом самовільного залишення місця несення служби 04.08.2022 внесене відомості до ЄРДР №0000496 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.408 КК України, в тому числі і відносно Позивача.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.07.2022 №196 Позивач 13.07.2022 самостійно повернувся до місця несення служби.

Як вже зазначалось додаткова винагорода не виплачується в місяці, в якому військовослужбовець самовільно залишив військову частину. Оскільки у липні 2022 року Позивач самовільно залишив військову частину він не набув права на виплату додаткової винагороди.

Відтак, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 року №689 правомірно позбавлено Позивача додаткової винагороди за липень 2022 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.07.2022 №186, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Враховуючи те, що командиру військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_3 доповів про те, що ОСОБА_1 03.07.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , в зв`язку з чим був знятий з усіх видів забезпечення з цієї дати, суд вважає, що у командира військової частини НОМЕР_2 були підстави для прийняття наказу від 03.07.2022 № 186 (по стройовій частині).

Крім того, Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 року №690 було встановлено розмір премії військовослужбовцям військової частини за липень 2022 року. Пунктом 2.2 наказу встановлено не виплачувати премію особовому складу зазначеному у додатку 2 до цього наказу. Відповідно до пункту 30 додатку 2 до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 року №690 встановлено не виплачувати Позивачу премію за липень 2022 року у зв`язку з тим, що він самовільно залишив військову частину.

Матеріали справи не містять доказів того, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2022 року №690 оскаржувався позивачем або був скасований в установленому законом порядку.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 02.12.2020 по 21.07.2022, із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд зазначає наступне.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 (далі - Постанова №704), якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців. Постанова набирала чинності з 01 березня 2018 року.

За первинною редакцією пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з приміткою 1 Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідно до примітки до Додатку 14 також передбачено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Варто зазначити, що за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.

Суд звертає увагу, що застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови №704, пункт 4 якої має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.

21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103).

Пунктом 6 Постанови №103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

При цьому, суд зазначає, що зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Таким чином, на станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018".

У той же час, судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою були скасовані зміни, у тому числі до п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто, із 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.

Отже, саме з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідачів щодо обчислення та виплати йому в заниженому розмірі грошового забезпечення, однак, на думку суду, належним способом захисту прав позивача і відновленням його порушених прав буде саме визнання судом протиправними дій відповідачів, оскільки бездіяльність є пасивною формою поведінки. Натомість, відповідачем здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення, та виплат при звільненні, однак у зменшеному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у заниженому розмірі з 02.12.2020 по 21.07.2022 грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України: "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-IX від 14.11.2019 станом на 01.01.2020, "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15 грудня 2020 року станом на 01.01.2021 та "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX від 02 грудня 2021 року станом на 01.01.2022 є протиправними.

Таким чином суд приходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок з 02.12.2020 по 21.07.2022 його грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України: "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-IX від 14.11.2019 станом на 01.01.2020, "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15 грудня 2020 року станом на 01.01.2021 та "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX від 02 грудня 2021 року станом на 01.01.2022 та на відповідний тарифний коефіцієнт, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік суд зазначає наступне.

Згідно із пунктами 3, 5, 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншими особам затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

- тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

- тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

- тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

- тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач має вислугу років менше 10 років, а отже набув права на щорічну основну відпустку терміном 30 діб.

З наявної в матеріалах справи копії наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2022 року №25 слідує, що Відповідачем надано Позивачу частину щорічної основної відпустки за 2022 рік в період з 25.01.2022 по 10.02.2022 терміном 15 діб.

21.07.2022 Позивача було взято під варту у зв`язку із вчиненням ним злочину передбачено ч.4. ст.402 КК України та він тримався на гауптвахті до набрання вироком законної сили.

Пунктом 143 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 визначеного, що до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні та строку контракту зараховується час відбування військовослужбовцями покарання в місцях позбавлення або обмеження волі та перебування під вартою, час тримання в дисциплінарному батальйоні, якщо вони були незаконно засуджені або незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності, у разі скасування вироку суду або ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінального провадження.

Суд зауважує, що вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2023 у справі №243/2852/22 відносно Позивача не скасований, а тому починаючи з 21.07.2022. Позивачу до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні та строку контракту Позивачу не зараховується час відбування військовослужбовцями покарання в місцях позбавлення або обмеження волі та перебування під вартою.

Відтак, маючи вислугу менше 10 років Позивач міг набути право на відпустку терміном 30 діб у 2022 років. 15 діб відпустки Позивачем було використано. Позивач прослужив у 2022 році 6 повних місяців з січня по червень. 2,5 дня х 6 місяців = 15 днів. Таким чином Позивач використав право на щорічну відпустку за період з січня по липень 2022 року. 21 липня 2022 року Позивача взято під варту, отже повний місяць він не відслужив та права на 2,5 дні відпустки за липень 2022 року не набув. В подальшому Позивач перебував під вартою, що не враховується до строку військової служби та, відповідно, свідчить про відсутність у Позивача права на щорічну відпустку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що підстави для нарахування та виплати Позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки у 2022 році відсутні.

Щодо здійснення виплати Позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, суд зазначає, що Позивачем не надано жодних документів на підтвердження права на отримання щорічної додаткової відпустки.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.02.2024 №42 (по стройовій частині) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 колишнього стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону, якому призупинена служба, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 №40-РС (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким призначено показання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 11.02.2024 виключено зі списків особового складу частини.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі по тексту - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

За змістом пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі по тексту - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 14.08.2019 у справі №820/3719/17.

Судом встановлено, що у наказі про звільнення позивача не зазначено про виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

Доказів такої виплати відповідачем не надано, а протилежного судом не встановлено.

Оскільки позивачу не виплачена компенсація за неотримане речове майно, тому бездіяльність відповідача, що полягає невиплаті компенсації за неотримане речове майно, є протиправною.

Стосовно визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримки виплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток та вартості неотриманого речового майна та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31 жовтня 2019 року (справа №825/598/17).

При цьому, суд звертає увагу на те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2020 року (справа №806/305/17).

В той же час для пропорційного обрахунку розміру середнього заробітку необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі справа № 640/17872/19.

Таким чином, суд зазначає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Враховуючи факт непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право шляхом подання відповідного позову до адміністративного суду після проведення відповідачем з ним остаточного розрахунку при звільненні.

Відтак, суд, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 194, 242-246, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення у розмірі 17269,56 грн за червень 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення у розмірі 17269,56 грн за червень 2022 року.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо розрахунку та виплати ОСОБА_1 з 02.12.2020 по 21.07.2022 належних сум грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України: "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-IX від 14.11.2019 станом на 01.01.2020, "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15 грудня 2020 року станом на 01.01.2021 та "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX від 02 грудня 2021 року станом на 01.01.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 02.12.2020 по 21.07.2022 грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України: "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-IX від 14.11.2019 станом на 01.01.2020, "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082-IX від 15 грудня 2020 року станом на 01.01.2021 та "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-IX від 02 грудня 2021 року станом на 01.01.2022 та на відповідний тарифний коефіцієнт, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

27.12.24