Справа № 761/18740/24
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/452/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Пономаренко Н.В. розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області, про скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області, про скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно до якої позивач просив суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №473533 від 12.05.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адмінісартивної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн. за порушення вимог статтей 126, 121-3 і 36 КУПАП.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що постановою командира взводу 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції Закарпатської області капітаном поліції Шимоном Сергієм Івановичем серії БАД №473533 від 12.05.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121-1 та ч. 2 ст. 36 КУпАП, за те що 12.05.2024 близько 20 год. 40 хв. на автомобільній дорозі А/Д М06 «Київ-Чоп» 771 км. керуючи транспортним засобом марки «Audi» модель «Q7»номерний знак НОМЕР_1 здійснив перевищення встановлених обмежень швидкості руху, чим порушив вимоги ст. 122 КУпАП. Перевищення швидкості було зафіксоване працівниками поліції за допомого приладу «TruCam» ТС 008427, який поліцейський тримав у руках.

Позовна заява мотивована тим, що притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною і підлягає скасування, оскільки прилад ля вимірювання швидкості «TruCam» ТС 008427 обов`язково має бути розміщений стаціонарно вмонтованим способом, вимірювання поліцейським «з рук» є неналежним та тягне за собою порушення чинного законодавства, що відповідно не може бути підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Позивачем вказано, що в оскаржуваній постанові працівником поліції зазначено, що до указаної постанови до додаються фото з приладом «TruCam» ТС 008427, що не є достатнім доказом факту перебування йог особисто за кермом автомобіля марки «Audi» модель «Q7»номерний знак НОМЕР_1 12.05.2024 близько 20 год. 40 хв. на автомобільній дорозі А/Д М06 «Київ-Чоп» 771 км. Інформація щодо доведення йому особисто факту перевірки та/або опломбування приладу «TruCam» ТС 008427, поліцейській управління патрульної поліції у Закарпатській області капітана поліції Шимон Сергій Іванович не доводив, а тому матеріали з приладу «TruCam» ТС 008427 не є належним доказом оскільки пристрій, який здійснював заміри можливо був належним чином не повірений.

У позовній заяві вказано, що позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

У зв`язку із викладеним позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

21 серпня 2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, зазначив, що 12.05.2024 під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатської області ДПП за допомогою вимірювача швидкості LTI 20/20 ТruСАМ II серійний номер ТС 008427 за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» км. 771 (населений пункт Неліпино Закарпатської області), було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водія транспортного засобу марки «Audi» модель «Q7»номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 87 км./год. в населеному пункті, чи порушив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 37 км./год., порушивши п. 12.4 ПДР України. Під час перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб марки «Audi» поліцейським встановлено невідповідність фактично встановленого державного номерного знаку та зазначеного в реєстраційному документі державного номерного знаку. На момент зупинки був встановлений номерний знак іншого транспортного засобу, а саме державний номерний знак НОМЕР_2 , всупереч вимог п. 2.9. «в» ПДР України Більше того, перевірки водія, встановлено, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення позбавлений права керування. У відзиві вказано факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4, п. 2.1 «а», 2,9 «в» ПДР України, відповідальність було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача та в порядку ч. 2 ст. 36 КУпАП виніс постанову серії ЕНА №2203583 від 21.05.2024 за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення розмірі 20400,00 грн. відповідно до санкції статті.

Також, у відзиві вказано, що вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruСАМ II серійний номер ТС 008427 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Лазерний вимірювач швидкості ТruСАМ II отримав сертифікат відповідності затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2020 року № UA.TR.001 22 054-20. Сам прилад опломбовано від несанкціонованого доступу. Пломбування виконане нанесенням самоклеючої пломбувальної наліпки, розташування та зовнішній вигляд якої наведено на рисунку 5 «Сертифікат перевірки типу» UA.TR.001 241-18 від 26.12.2018 р. Лазерний вимірювач швидкості TruCam II здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. В своїй позовній заяві позивач висловлює власну суб`єктивну думку з приводу режимів роботи приладу TruCam II. Сумніви позивача, щодо результатів вимірів його швидкості ґрунтуються на тому що поліцейський тримав прилад в руках. Такі сумніви є безпідставними оскільки TruCam II відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості руху, а його встановлення стаціонарно не вимагається. TruCam II може бути стаціонарно змонтовано та використовуватися для автоматичної фіксації швидкості, але конструктивно він є ручним вимірювачем швидкості. Позивачем не було надано жодних доказів, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості. Вказано, що лазерний вимірювач швидкості TruCam IІ здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму транспортного засобу назустріч руху.

З поміж іншого у відзиві зазначено правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості LTI TruCam IІ 20/20 з посиланням ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповіді на відзив до суду ненадійшло.

Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12 травня 2024 року командиром взводу 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції Закарпатської області капітаном поліції Шимоном Сергієм Івановичем, було винесено постанову серія БАД № 473533 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 20 400,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови 12.05.2024 близько 20 год. 17 хв. ОСОБА_2 на автомобільній дорозі А/Д М06 «Київ-Чоп» 771 км. на транспортному засобі марки «Audi» модель «Q7»номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 87 км./год. при обмежені в 50 км./год. в м. Неліпино та державний номерний знак який не належить вказаному транспортному засобі ( НОМЕР_3 ), при цьому будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, чим порушено п.п. 12.4, 2.9 «в», 2.1.а ПДР України, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 36 КУпАП. Перевищення швидкості було зафіксоване працівниками поліції за допомого приладу «TruCam» ТС 008427.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху вказує, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Пунктом 2.1. а Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 121 - 3 КУпАП аерування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення серії БАД №473533 від 12.05.2024.

Таким чином, інспектором поліції на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим виніс постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2203583 від 21.05.2024 за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення в розмірі 20400,00 грн., відповідно до санкції вказано статті.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи повинен керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Отже, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює та визначає Закон України «Про дорожній рух».

Відповідно до статті 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Так, позивачем вказано про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання, а також вказано, що заміри з приладу LTI 20/20 ТгuСаm заборонено здійснювати з рук.

Вимірювач, яким здійснювався замір швидкості транспортного засобу - лазерний LTI 20/20 ТгuСаm II ТС008427. Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгuСаm II призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Сторонами не заперечувався факт винесення постанови БАД № 473533 від 12.05.2024. Відповідачем не заперечується, що замір швидкості руху транспортного засобу під керування позивача здійснювався лазерним LTI 20/20 ТгuСаm II ТС008427 з рук.

Разом з тим, із оскаржуваної постанови БАД №473533 від 12.05.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 36 КУпАП, а тому обставин щодо перевищення позивачем швидкості руху, а також обставини щодо фіксації такої швидкості в даному випадку дослідженню не підлягають.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, 121-3, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, позивачем не викладено заперечень, обґрунтувань та не надано доказів щодо інших обставин викладених у оскаржуваній постанові, а саме щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладення на нього санкції саме за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи. Законодавство не вимагає матеріально-правового обґрунтування вимог, однак обґрунтування позову не правовими фактами може негативно вплинути на наслідки вирішення вимоги по суті.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) є предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Іншими словами зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

У позовній заяві позивачем ОСОБА_1 викладено обґрунтування щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, щодо перевищення швидкості руху, проте у оскаржуваній постанові не вказано, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності самк за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а лише викладено обставини щодо перевищення руху в межах населеного пункту зі швидкістю 87 к.м./год.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи відсутність обґрунтувань позову щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 1 ст. 121-3, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92 Конституції України, ст.ст.7, 122, 121-3, ч. 4 ст. 126, 251, 258, 268, 271, 276, 283, 284 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Законом України «Про Національну поліції». статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області, про скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його нескасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: