Справа № 308/14062/24
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності.,

встановив:

27.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №2891787 від 22.08.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним п. 2.1а ПДР, а саме керування т/з, будучи позбавленим права керування. Однак про те, що він позбавлений права керування т/з за рішенням суду він дізнався лише 22.08.2024 під час зупинки т/з поліцейськими, так як до суду не викликався, постанову суду не отримував. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а тому така підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, 06.09.2024 подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, так як при постановленні оскаржуваної постанови поліцейський керувався інформацією з ЄРСР, де постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням штрафу та позбавлення права керування т/з на один рік набула законної сили 30.05.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

22.08.2024 інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП постановлено постанову серії ЕНА №2891787 від 22.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою 22.08.2024 о 22 год. 24 хв. водій керував т/з днз АО55551АА, будучи позбавленим права керування т/з, чим порушив п. 2.1а ПДР.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як визначено ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені, зокрема ч. 4 ст. 126 цього кодексу, покладено на органи Національної поліції.

У відповідності до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту ч. 2 і 4 ст. 258 КУпАП слідує, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції - протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В постанові, серед іншого, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок уповноваженої на складання постанови особи про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2024 №308/7625/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням штрафу та позбавлення права керування т/з на один рік.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень (надано стороною відповідача) видно, що постанова набула законної сили 30.05.2024.

З копії апеляційної скарги вбачається, 26.08.2024 ОСОБА_1 подав на вищевказану постанову апеляційну скаргу, в якій серед іншого зазначив, що про прийняте щодо нього рішення суду дізнався під час зупинки т/з поліцейськими 22.08.2024, а копію постанови отримав 23.08.2024 в канцелярії суду.

За даними вебпорталу Судова влада Україна апеляційну скаргу призначено до апеляційного розгляду.

З відеозапису від 22.08.2024 видно, що працівники поліції зупинили т/з, при цьому ОСОБА_1 не пред`явлено на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування т/з, ані у фізичному вигляді, ані в застосунку Дія. При цьому причини відсутності такого в застосунку Дія для ОСОБА_1 були незрозумілі. Працівники поліції пояснили останньому, що за рішенням суду такого позбавлено права керування т/з, однак ОСОБА_1 зазначив, що не був проінформований про розгляд справи в суді, не викликався до суду, відповідну постанову суду не отримував.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника.

За вказаних вище обставин, враховуючи, що на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП він не був обізнаний про наявність судового рішення, яким його позбавлено права керування т/з, доводи позивача про те, що він не знав про позбавлення його права керування транспортним засобом за постановою суду стороною позивача не спростовані.

З цих підстав судомне встановлено, що позивач достовірно знав про те, що він позбавлений права керування транспортним засобом, усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки та бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Окрім цього зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки вона містить лише описання адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, у ній не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, зокрема не вказано на якій підставі особу позбавлено права керування т/з.

Графа п. 7 до постанови додаються не містить посилання на жодні докази на підставі яких прийнято рішення.

Усі сумніви принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, мали б тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

За відсутності належних та достатніх доказів наявності в діях позивача вини як складу адміністративного правопорушення, а також зважаючи на недоліки самої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, згідно якої він притягнутий до відповідальності за те, що керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

постановив:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2891787 від 22.08.2024 щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов