Справа № 576/3054/24
Суддя: Усенко Л. М.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 576/3054/24
Провадження № 2-а/576/19/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Глухів

Глухівськийміськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу№ 576/3054/24
за позовомОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2
проскасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності
учасники справи та представники:не викликались

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду та просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 4295 від 04.10.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судові витрати стягнути з відповідача.

Позов мотивовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення позивач не підписував, а підписали його два члени ТЦК та СП. 04.10.2024 згідно цього протоколу він прибув до ТЦК та СП, але полковник ОСОБА_2 повідомив йому, що протокол ще не надійшов і його розгляд відбудеться 08.10.2024. Однак, 08.10.2024, полковник ОСОБА_2 , подивившись документи про дообстеження від ВЛК, яке було призначене на 21.10.2024, повідомив, що розгляд справи буде перенесено на 30.10.2024. 30.10.2024 позивач знову прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , і знову полковник ОСОБА_2 повідомив, що він порушив п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і постанова буде надіслана рекомендованим листом, який надійшов на адресу ОСОБА_1 19.11.2024.

Бувши призовником у юному віці, він проходив комісії і був визнаний непридатним за рішенням ВЛК. Це було орієнтовно у 2004 році. Документів на руки не видали, фіксували в реєстри військомата. З того часу і до оновлення даних в застосунку Резерв+ 19.06.2024 повістки з ТЦК йому не надходили.

Зі змісту постанови випливає, що громадянин, який досягнув віку старше 25 років, під час дії воєнного стану в особливий період порушив правила військового обліку, а саме після виключення з обліку призовників протягом 16 років не ставав на військовий облік як військовозобов`язаний у ТЦК та СП, відповідно не отримував військово облікового документа, чим порушив правила військового обліку під час дії воєнного стану в особливий період, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

До 19.05.2024 ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало. Стосовно цього випливає: 19.05.2024 було встановлено 60-денний строк, щоб громадяни України уточнили свої дані, і, щодо виконання військового обов`язку, що передбачає виконання військового обліку. Одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

У 2008 році позивачу виповнилося 25 років, і це був граничний вік для призовника. Він мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний, однак закон не визначав строку виконання такого обов`язку. Доказів його як військовозобов`язаного на військовий облік матеріали справи не містять.

Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП з 2008 року, бо вказана норма введена в дію лише 19.05.2024 одночасно із нормою про 60-денний строк для уточнення данних щодо військового обліку, що він і зробив 19.06.2014.

Вважає, що в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а притягнення його до відповідальності за вказаною нормою неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотньої дії у часі, а за ст. 62 Конституції України усі сумніви мають тлумачитись на його користь.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була розглянута за його відсутності, а відповідач не надав доказів про своєчасне сповіщення його про місце і час розгляду адміністративної справи. Як наслідок було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також відповідачем не надано доказів, що ним розглянуто справу, а не лише формально підписано постанову, а справу було розглянуто та складено постанову, іншою посадовою особою, яка не має права розглядати справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Ухвалою судді від 17.12.2024 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, поновлено строк для оскарження постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечує з огляду на необгрунтованість позовних вимог.

Так, 02.10.2024 при перевірці документів уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, проте в нього був відсутній при собі військово обліковий документ. Про виявлене правопорушення майором ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Під час складання протоколу ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення з його змістом, тому за присутності свідків, прізвища яких вказані в протоколі, позивачу в усній формі були роз`яснені зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 09-00 год. 04.10.2024 та вказана адреса. Під час складання протоколу у розділі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «військово обліковий документ не отримував. ОСОБА_1 ». Факт відсутності у позивача такого документа підтверджується ним в позовній заяві. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 також відмовився отримувати. На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із потребою залучити адвоката, надання пояснень чи перенесення розгляду справи на іншу дату від нього не надходило. У зв`язку з наведеним справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 .

В додатки до позову ОСОБА_1 надав фото з екрану телефона мобільного додатку «Резерв+», яке він вважає військово обліковим документом. Однак, сам по собі додаток є лише інструментом, за допомогою якого військовозобов`язаний має змогу без відвідування ТЦК та СП оновити деякі свої облікові дані та сформувати електронний військово обліковий документ. Належного військово облікового документа, який було видано ІНФОРМАЦІЯ_4 або сформовано позивачем самостійно за допомогою електронного кабінета призовника, військовозобов`язаного та резервіста до позовної заяви додано не було, оскільки позивач такого документа не мав і не має.

Вимоги, зазначені у п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо здійснення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- і відеофіксації застосовуються з 17.07.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Механізм застосування відповідних технічних приладів і засобів регулює Інструкція із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, яка на момент складання протоколу не набула чинності.

В задоволенні позову просить відмовити.

У відповіді на відзив позивач вважав відзив таким, що не визначено та необгрунтовано, згідно якого нормативно-правового акта він є військовозобов`язним, резервістом чи призовником. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено: щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць, призовники особи, які приписані до призовних дільниць, військовослужбовці особи, які проходять військову службу, військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення охорони держави, резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно вищевказаних норм відсутній нормативно правовий акт за категорією. Резерв+ свідчить, що він не на обліку, дані оновлені вчасно. Все чітко зазначено в позовній заяві.

Не було надано чіткої відповіді згідно актів цивільного стану, які зазначені в актових записах про народження № 11-БП377066, дата видачі 24.09.1983.

Згідно регламенту відповідача, а саме Закону України «Про Збройні Сили України» який свідчить: ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища.

Враховуючи наведене, просить врахувати всі аргументи та факти і винести обгрунтоване рішення, згідно позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, безпосередньо дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

02.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 4295 (а.с. 11-12), у якому зазначено, що 02.10.2024 під час перевірки військово облікових документів у ОСОБА_1 було виявлено відсутність військово облікового документу, що є порушенням п. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Протокол складений у присутності ОСОБА_1 , від підписів у всіх необхідних графах протоколу останній відмовився, що засвідчено підписами двох свідків.

Спірною постановою № 4295 від 04.10.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн. У постанові вказано, що 02.10.2024 при перевірці документів у військовозобов`язаного ОСОБА_1 був відсутній військово обліковий документ, що є порушенням п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» статтю 210-1 КУпАП викладено в новій редакції, і ці зміни набули чинності 19.05.2024.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 210-1 КУпАП у новій редакції передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) на громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років покладений обов`язок мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

У відповідності до частин 5, 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації продовжувався відповідними Указами Президента і триває на час розгляду справи судом.

Отже, позивач є повнолітнім громадянином України чоловічої статі, який не досягнув 60-річного віку, а тому у період мобілізації, яка наразі діє в Україні, зобов`язаний:

1)мати військово-обліковий документ;

2)мати при собі військово-обліковий документ;

3)пред`являти військово-обліковий документ за вимогою уповноваженого представника ТЦК та СП або поліцейського, або представника Державної прикордонної служби України у період перебування в прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі, на пунктах пропуску через державний кордон України.

Копія військово-облікового документа в матеріалах справи відсутня. Обидві сторони стверджують, що позивач за отриманням військового квитка не звертався. При цьому позивач наполягає на тому, що не перебуває на військовому обліку, по закінченню призовного віку визнаний непридатним, але доказів цього факту не надає. У зв`язку з цим суд вважає доведеним факт відсутності у позивача військово облікового документа та зауважує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за непред`явлення військово облікового документа та його відсутність у період проведення мобілізації, а не за несвоєчасне оновлення даних.

Разом із цим суд вважає помилковою позицію позивача про те, що його притягнуто до відповідальності за сплином строків давності, оскільки обвинувачень у зв`язку із непостановкою на військовий облік в якості військовозобов`язаного після досягнення 27 річного віку та відповідно неотриманням військового квитка на той час йому не пред`явлені.

Більше того, він мав можливість у законний спосіб виправити вказані недоліки.

Так, відповідно до п. 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ.

Позивач вважає, що уточнив свої облікові дані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, про що надав роздрукований скріншот екрану мобільного телефону, однак, вищевказана норма свідчить про те, що за відсутності військово-облікового документа уточнення облікових даних слід здійснити безпосередньо в ІНФОРМАЦІЯ_2 або іншому відповідному підрозділі.

Підсумовуючи наведене, а саме те, що в порушення ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач у період дії оголошеної мобілізації не має військово облікового документа, суд вважає, що його дії були правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Твердження позивача про необізнаність щодо дати та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення спростовуються ним же у позовній заяві, де він стверджує, що 04.10.2024 прибув на розгляд справи про адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Нероз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП спростовується протоколом про адміністративне правопорушення за підписами двох свідків. А висловлений позивачем сумнів, що справа розглянута не начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , а якоюсь іншою особою не підтверджується матеріалами справи.

Захист Вітчизни є обов`язком кожного громадянина України. І обов`язок громадянина, по захисту батьківщини, не зводиться лише виключно до вступу на військову службу або іншої участі у військових формуваннях. Такий захист може проявлятися і в інших формах, як то фінансова допомога, волонтерська діяльність, допомога за професійним профілем або шляхом надання будь-яких послуг тощо.

І найменше, що може вчинити кожен громадянин України, це неухильне дотримання чинного законодавства, яке приймається з метою регулювання питань мобілізації, проходження військової служби та інших питань покликаних забезпечити ефективне функціонування державних інституцій, які здійснюють захист суверенітету України.

За таких обставин, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. В свою чергу позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наявні факти порушення, інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доведені факти порушення переважують наведені аргументи.

В частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , який виніс спірну постанову як начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , то до нього особисто жодних позовних вимог не заявлено, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 від імені відповідного органу, а не від себе особисто, а тому не є належним відповідачем у цій справі, відповідно в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для стягнення судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 9, 243, 255, 286 Кодексу України адміністративно судочинства, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2024 року.

Суддя Л.М. Усенко