Справа № 320/62822/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

31 грудня 2024 року № 320/62822/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд:

- зупинити, до ухвалення судового рішення, дію наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1.,

- зупинити, до ухвалення судового рішення, дію наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 »,

- зупинити, до ухвалення судового рішення, дію наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на ОСОБА_2 »,

- заборонити вчинення будь-яких дій пов`язаних з виконанням наказів т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців категорії «Б», які займають посади начальників та заступників начальників територіальних управлінь Державної судової адміністрації України», від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на ОСОБА_2 ».

В обґрунтування вказаної заяви заявник вказує, що 19.12.2024 на офіційну електронну адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві надійшов наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України в місті Києві від 18 грудня 2024 року №507/к про звільнення його з посади начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві з 19 грудня 2024 року за отримання негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. При цьому, проведення процедури оцінювання та спірні накази були прийняті у період тимчасової непрацездатності заявника за станом здоров`я (заявник має інвалідність). Відтак наказ про звільнення на даний час залишається не виконаним, відповідний запис у трудову книжку та проведення повного розрахунку не було здійснено. Також, Державною судовою адміністрацією України розпочато процедуру призначення іншої особи на посаду (яка не є вакантною), тобто ще до фактичної реалізації наказу на звільнення заявника (внесення запису до трудової книжки, повного розрахунку). Окрім того, зазначає, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду вже перебуває справа №320/8739/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі. Підставою звільнення стали результати аудиту, які на час прийняття наказу на звільнення вже оскаржувалися в судовому порядку. До того ж, зауважує, що протягом 2024 року це вже друга спроба зі сторони Державної судової адміністрації України звільнити заявника з посади начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

Отже, реалізація наказу про звільнення потягне за собою фінансові наслідки (вихідний розрахунок, виплата за невчасний розрахунок, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральна шкода), виконання яких буде покладено на Державний бюджет України, що також має неабияке значення у період воєнного стану.

Відповідно до приписів частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування наведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Так, відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої та другої ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відтак, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Водночас, необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У зв`язку з цим суд, у кожному випадку, повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки щодо питання забезпечення позову висловлено у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 640/2326/19.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси особи можуть будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.

Як свідчать матеріали справи, подаючи заяву про забезпечення позову заявник посилається зокрема, на необхідність зупинення дії оскаржуваних наказів, зокрема, про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 та наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 », з огляду на їх протиправність та не невиконання вимог трудового законодавства під час їх прийняття.

На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення, заявник вказує на те, що без вжиття таких заходів є високий ризик його незаконного звільнення з понесенням значних зусиль для відновлення порушених прав заявника з покладанням на державу значних фінансових затрат (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральна шкода) виконання яких буде здійснюватися з Державного бюджету України.

Дійсно, у межах спірних правовідносин наявні підстави стверджувати, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних наказів, зокрема, про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 та наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » може призвести до порушення конституційного права позивача на працю, суттєво вплинути на майнове становище, ділову репутацію та можливість виконання функцій, покладених на Територіальне управління ДСА в м. Києві, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення прав заявника і його законних інтересів у разі визнання їх судом порушеними та задоволення позову.

Безпідставне звільнення позивача, якщо таке буде встановлено судом під час розгляду справи по суті, може свідчити про втручанням в його конвенційні права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, в частині права на працю. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваних наказів.

До того ж, суд враховує той факт, що реалізація наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » до ухвалення судового рішення призведе не лише до звільнення, а й потягне за собою фінансові наслідки, виконання яких буде здійснено за рахунок бюджетних коштів.

Суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ст. 151 ч. 1, 2 КАС України).

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом зупинення дії наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 , до ухвалення судового рішення та зупинення дії наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 », до ухвалення судового рішення.

При цьому, суд наголошує, що даний захід забезпечення позову не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття таких заходів забезпечення позову, у даному випадку, є вимушеним заходом, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Окрім того, суд вважає, що такий вид забезпечення позову не виходить за межі принципу співмірності, що є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Обрання такого способу забезпечення позову як зупинення дії наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 та дії наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » до ухвалення судового рішення у справі є доцільним, зокрема, з огляду на функціональні повноваження заявника та репутаційні ризики, позаяк не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів останнього, у разі задоволення позову.

Суд також вказує, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням КАС України та не відноситься до переліку заборон передбачених цим Кодексом.

У даному випадку негативні наслідки, які можуть настати, якщо судом не буде застосовано заходи забезпечення позову в цій справі, переважають над наслідками застосування відповідних заходів, які полягають у тимчасовому невиконанні рішення суб`єкта владних повноважень.

Судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним. При прийнятті цього рішення суд виходь із балансу інтересів сторін у справі та критерію «необхідності в демократичному суспільстві».

Зупинення дії спірних наказів не призведе до негативних наслідків та не завдасть шкоди будь-яким іншим зацікавленим особам, що відповідає вимогам частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, вжиття заходів забезпечення позову захистить права та інтереси позивача до прийняття судом рішення по суті заявлених вимог.

У задоволенні іншої частини заяви щодо зупинення, до ухвалення судового рішення, дії наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на ОСОБА_2 » та заборони вчинення будь-яких дій пов`язаних з виконанням наказів т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців категорії «Б», які займають посади начальників та заступників начальників територіальних управлінь Державної судової адміністрації України», від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на ОСОБА_2 », слід відмовити у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.150 - 154, 242, 248 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зупинити дію наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1., до ухвалення судового рішення.

Зупинити дію наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 », до ухвалення судового рішення.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвалу в частині вжиття судом заходів забезпечення позову допустити до негайного виконання.

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Кочанова П.В.