Справа № 200/8205/24
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 року Справа№200/8205/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

25.11.2024 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку , як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2016 рік у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 днів, за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку , як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2016 рік у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 днів, за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (далі - Відповідач) та відповідно до витягу з наказу № 533 о/с від 30.09.2021 позивача звільнено зі служби.

Позивачу надано статус учасника бойових дій з 20.10.2015 року.

При цьому при звільненні позивачу не була нарахована компенсація за невикористані дні додаткової відпустки ,як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки.

Представник позивача звернулась до Відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно кількості днів невикористаної додаткової відпустки позивачем, як учасником бойових дій.

Листом від 12.08.2024 відповідач надав відповідь, відповідно до якої додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалась позивачу у 2015 - 2019 роки.

Таку бездіяльність Відповідача, а саме не нарахування та невиплата компенсації за всі невикористані дні відпустки вважає протиправною та такою, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право Позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій, не належить до категорії щорічних, тому, на думку представника відповідача на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону № 504/96-ВР).

Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься.

Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

На думку представника відповідача, як положеннями КЗпП України, так і ЗУ «Про відпустки» визначено, що компенсації підлягають тільки щорічна основна та щорічна додаткова відпустка, а додаткова відпустка окремим категоріям громадян - учасникам бойових дій - не компенсується. У 2015-2019 роках позивач не звертався із рапортами про надання йому додаткових відпусток як учаснику бойових дій.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (далі також ГУНП в Донецькій області) з 07.11.2015.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 29.09.2021 №533 о/с відповідно до розділу VII Закону України « Про Національну поліцію» за п . 2 ч . 1 ст. 77 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність дослужби в поліції) позивача звільнено з посади старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Донецькій області з 30.09.2021.

Відповідно до довідки Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області від 09.08.2024 №865/12/03-2024 ОСОБА_1 не використаві додаткову відпустку к учасник бойових дій за 2015-2019 роки, рапорти до УКД ГУНП в Донецькій області не надходили.

Представник позивача 31.07.2024 звернулась до Відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно кількості днів невикористаної додаткової відпустки позивачем, як учасником бойових дій.

Листом ГУНП в Донецькій області від 12.08.2024 відповідач надав відповідь, відповідно до якої додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалась позивачу у 2015 - 2019 роках.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Як передбачено п. 12 ст. 12 цього Закону учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № 303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, припиняється.

Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Вказана норма закону фактично встановлює право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Тому, суд аналізуючи положення чинного законодавства приходить до висновку, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою учасника бойових дій, гарантованою державою.

Як зазначалося судом вище, ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України Про відпустки та статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19.

Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Однак, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу таку грошову компенсацію під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік в кількості 70 діб, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку , як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2016 рік у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 днів, за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (85302, Донецька обл., місто Покровськ, вулиця Мандрика, 7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку , як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2016 рік у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 днів, за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 31.12.2024 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв