Справа № 140/35992/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35992/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинської обласної прокуратури про:

- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті заробітної плати за період з 20.08.2021 по 08.12.2023 у порядку та в розмірах, передбачених частинами другою п`ятою, сьомою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII);

- зобов`язання відповідача нарахувати заробітну плату за період з 20.08.2021 у порядку та в спосіб, визначений частинами другою п`ятою, сьомою статті 81 Закону № 1697-VII;

- зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за період часу з 20.08.2021 по 12.12.2023 в розмірі 2261180,68 грн з урахуванням обов`язкових платежів до бюджетів, а також з врахуванням виплат, які були здійснені відповідачем за вказаний період часу при здійсненні виплати заробітної плати;

- зобов`язання відповідача здійснити за період часу з 20.08.2021 по 12.12.2023 перерахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку, матеріальної допомоги та лікарняних у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з врахуванням розміру посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури згідно частинами другою-п`ятою, сьомою статті 81 Закону № 1697-VII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює в органах прокуратури з грудня 1996 року, зокрема, з 30.09.2014 обіймав посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області.

Наказом Генерального прокурора України № 1436к від 23.10.2014 позивача було звільнено із займаної посади начальника відділу у зв`язку з припиненням трудового договору на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021, у справі № 826/18033/14 ОСОБА_1 поновлено у Волинській обласній прокуратурі на посаді начальника відділу з 24.10.2014. Наказом Генерального прокурора України № 371к від 12.10.2021 поновлено позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області.

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури № 155к від 24.05.2022 позивача було звільнено з 25.05.2022 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області, з мотивів не проходження атестації.

Проте, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 140/4430/22, залишеним без змін за наслідками апеляційного та касаційного переглядів справи, ОСОБА_1 поновлено з 26.05.2022 на зазначеній посаді, про що видано наказ від 09.11.2022 № 422к.

Позивач вказує, що в межах зазначеної хронології трудових відносин між сторонами відповідачем порушені трудові права позивача в частині виплати в повному обсязі заробітної плати, що є підставою для звернення з позовом до суду.

Так, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі № 826/18033/14 в частині поновлення на посаді виконано лише 12.10.2021, а за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 заробітна плата позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Крім того, за період часу з 12.10.2021 по 13.09.2023 заробітна плата нарахована позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі Постанова № 505).

Проте, виплата позивачу заробітної плати за вказаний період здійснена з порушенням вимог законодавства, а саме статті 81 Закону № 1697-VII, та загальний розмір належної позивачу заробітної плати повинен становити 2261180,68 грн.

Оскільки відповідачем здійснено неправильне нарахування позивачу заробітної плати (нарахування в заниженому розмірі), позивачу також виплачено в заниженому розмірі інші виплати, такі як: компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення, лікарняні у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Листом від 08.12.2023 відповідач повідомив про те, що з 19.09.2023 заробітну плату позивачу нараховано вже з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(II)/2023 з розрахунку посадового окладу 48000,00 грн.

Проте, позивач звертає увагу, що посадовий оклад в розмірі 48000,00 грн відповідає окладу прокурора обласної прокуратури. Тобто, з огляду на те, що позивач обіймає посаду начальника відділу, відповідач продовжує порушувати трудові права позивача, оскільки ігнорується коефіцієнт, визначений пунктом 9 частини п`ятої статті 81 Закону № 1697-VII.

Таким чином, невиплата позивачу заробітної плати за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 є незаконною; безпідставним є розрахунок відповідача щодо сум заробітної плати позивача та здійснення виплати заробітної плати не на підставі Закону № 1697-VII, а згідно із Постановою № 505; хибним є розрахунок в частині заниження розміру заробітної плати, нарахування якої безпідставно здійснено, виходячи з посадового окладу прокурора обласної прокуратури (а не начальника відділу); доводи відповідача про невиплату позивачу надбавки за вислугу років як доплат до посадового окладу судді є необґрунтованим.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 32).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 35-45) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

Позовна вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати за період часу з 20.08.2021 по 12.12.2023 у зв`язку із неправомірними, на думку позивача, діями обласної прокуратури за вказаний період є намаганням переглянути рішення судів усіх інстанцій у справі № 140/4430/22.

Крім того, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу заробітну плату за період часу з 20.08.2021 по 12.12.2023 у розмірі 2261180,68 грн у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 № 6-р/2020 та від 13.09.2023 № 8-р(II)/2023. Протягом 2021-2023 рр. діяло друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі Закон № 113-ІХ) (до 13.09.2023 згідно із рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(II)/2023), тобто зазначені норми у спірний період були чинними та підлягали застосуванню.

Підстави для виплати ОСОБА_1 окладу начальника відділу обласної прокуратури, як і виплати інших доплат, в т. ч. за вислугу років відсутні, позаяк з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(II)/2023 розрахунок оплати праці прокурорів до проходження атестації з 13.09.2023 визначено на рівні посадового окладу прокурора обласної прокуратури без встановлення надбавок, в т. ч. за вислугу років. Відповідач вказує, що позивач не обіймав посаду начальника відділу обласної прокуратури та не виконував повноважень за вказаною посадою.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 27.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів Верховну Раду України та Державну казначейську службу України (а. с. 57).

Суд звертає увагу, що альтернативою звернення осіб, зазначених у частині шостій статті 18 КАС України, до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням кваліфікованим електронним підписом учасника справи з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Обмеження, що пов`язані з використанням підсистеми «Електронний суд», у тому числі щодо подачі процесуальних документів через Електронний кабінет, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя (аналогічна правова позиція щодо порядку надсилання процесуальних документів в електронному вигляді висловлена в ухвалах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 560/4341/20, від 14.02.2022 у справі № 640/1796/20, від 06.06.2023 у справі № 420/16246/22, від 24.08.2023 у справі № 160/1563/23, від 18.06.2024 у справі № 500/6609/23).

З урахуванням наведеного, оскільки заява представника позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив (а. с. 50) була направлена на електронну поштову адресу без використання сервісу «Електронний суд», що свідчить про використання заявником не передбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до суду, тому така заява не підлягала вирішенню судом по суті.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з грудня 1996 року, зокрема, з 30.09.2014 обіймав посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області, що підтверджується довідкою (а. с. 15), з якої його було звільнено наказом Генерального прокурора України № 1436к від 23.10.2014.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 826/18033/14 (залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021) визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 1436-к від 23.10.2024, поновлено ОСОБА_1 в Волинській обласній прокуратурі на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області з 24.10.2014, стягнуто з Волинської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1887483,97 грн (а. с. 8-14).

Наказом Генерального прокурора України № 371к від 12.10.2021 поновлено позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області з 24.10.2014 (а. с. 16).

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури № 155к від 24.05.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 » позивача було звільнено з 25.05.2022 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з 25.05.2022 (а. с. 17).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 та постановою Верховного Суду від 23.11.2023) у справі № 140/4430/22 за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Волинської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за вимушений прогулу позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 2 від 18.02.2022 «Про неуспішне проходження прокурором атестації»; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Волинської обласної прокуратури № 155к від 24.05.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області з 26.05.2022; стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52185,78 грн (а. с. 18-24).

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 09.11.2022 № 422к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 140/4430/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області з 26.05.2022 (а. с. 25).

Листом від 08.12.2023 № 21-168ВИХ-23 Волинська обласна прокуратура надала письмову інформацію на запит представника позивача щодо заробітної плати. Зокрема, за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 позивачу заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася. З 12.10.2021 по 31.12.2021 заробітна плата становила 24040,99 грн (на момент поновлення на посаді в 2021 році посадовий оклад згідно із Постановою № 505 становив 7030,00 грн, надбавка за вислугу років 40%); з 01.01.2022 по 31.12.2022 заробітна плата становила 108635,55 грн (посадовий оклад 7030,00 грн, надбавка за вислугу років 40%, з 21.11.2022 45%); з 01.01.2023 по 08.12.2023 заробітна плата становила 244778,79 грн: посадовий оклад 7030,00 грн, з 13.09.2023 згідно із статтею 81 Закону № 1697-VII 48000,00 грн, надбавка за вислугу років 45%. При цьому, з 13.09.2023 нарахування до атестації заробітної плати здійснюється з розрахунку посадового окладу прокурора без надбавок за вислугу років, що також вбачається із долученої до зазначеного листа довідки від 08.12.2023 (а. с. 26-28).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Законом № 113-ІХ запроваджено реформування системи органів прокуратури.

У пункті 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури (абзац перший); за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури (перше речення абзацу третього).

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (друге речення абзацу третього).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22; 226/22; 80/23; 131/23; 99/23), зокрема, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX; друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, визнане неконституційним, втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зазначеному рішенні, Конституційний Суд України констатував, що конституційні повноваження прокуратури в поєднанні з її інституційним місцем у системі правосуддя наближують функціонування прокуратури до європейських стандартів, насамперед в аспекті зміцнення ролі цієї інституції як важливого елементу системи кримінального правосуддя, що обумовлює потребу в наданні прокурорам гарантій незалежності законом, щоб забезпечити функціонування дієвої системи правосуддя, яка спроможна захистити права і свободи людини.

Врегулювання законом, а не підзаконним актом питань матеріального, соціального, пенсійного забезпечення прокурорів становить гарантію забезпечення їх незалежності, унеможливлює втручання органів виконавчої влади в діяльність прокуратури, що інакше призведе до недодержання принципу поділу влади.

Конституційний Суд України зазначив, що наділення Кабінету Міністрів України повноваженням урегульовувати питання винагороди прокурорів не можна визнати таким, що відповідає конституційній вимозі щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

З набранням чинності Законом № 113-ІХ питання винагороди прокурорів, які пройшли атестацію та яких переведено до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, регулює Закон № 1697-VII, а питання винагороди тих прокурорів, які продовжували здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, - підзаконний нормативний акт - постанова Кабінету Міністрів України.

Відтак, оспорювані приписи Закону № 113-ІХ визначають відмінне від установленого статтею 81 Закону № 1697-VII регулювання оплати праці прокурорів, що свідчить про відмінність у підході законодавця до питання винагороди прокурорів, а отже, про неоднакове ставлення до прокурорів попри те, що їх наділено єдиним юридичним статусом за обсягом гарантій забезпечення їх незалежності як невіддільного складника цього статусу.

Конституційний Суд таку відмінність у ставленні до прокурорів, які мають єдиний юридичний статус, визнав не виправданою та вказав на її дискримінаційність.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX суперечить частині другій статті 24 Конституції України.

Отже, з огляду на визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), другого речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, після ухвалення Конституційним Судом рішення № 8-р(II)/2023, на прокурорів, в тому числі які не завершили процедуру атестації, розповсюджуються положення статті 81 Закону № 1697-VII в контексті визначення розміру винагороди прокурорів.

Так, частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Тобто, згідно із означеною нормою закону заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок, зокрема, і надбавки за вислугу років, а тому із 13.09.2023 Волинська обласна прокуратура, зважаючи на рішення Конституційного Суду України № 8-р(II)/2023, повинна здійснювати нарахування та виплату заробітної плати позивачу з урахуванням складових, визначених статтею 81 Закону № 1697-VII.

Водночас, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на день ухвалення Конституційним Судом України рішення № 8-р(II)/2023 продовжував обіймати посаду начальника відділу прокуратури Волинської області та відносився до прокурорів, які до проходження атестації продовжують обіймати посади в регіональній чи місцевих прокуратурах Волинської області, із 13.09.2023 заробітна плата нараховувалась на підставі статті 81 Закону № 1697-VII, яка розрахована на основі посадового окладу прокурора обласної прокуратури без надбавок, у тому числі за вислугу років. При цьому, судом встановлено право позивача на виплату надбавки за вислугу років у розмірі 45 % посадового окладу, що також не ставиться під сумнів відповідачем.

Наведені обставини у взаємозв`язку із нормами закону, які регулюють спірні правовідносини, дають підстави стверджувати, що у період з 13.09.2023 по 12.12.2023 позивачу заробітна плата нараховувалася та виплачувалася у меншому розмірі, ніж встановлено Законом № 1697-VII.

Позиція Волинської обласної прокуратури щодо здійснення обрахунку заробітної плати позивача у спірний період на основі посадового окладу прокурора органів прокуратури відповідного рівня без встановлення надбавок, у тому числі за вислугу років, за аналогією із гарантіями суддів, закріпленими Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (суддям, які не здійснюють правосуддя, виплачується посадовий оклад без доплат), не ґрунтується на нормах закону та є неправомірною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2024 у справі № 380/28500/23.

З листа Волинської обласної прокуратури від 13.12.2023 № 21-175ВИХ-23 (а. с. 29) вбачається, що згідно із штатними розписами за відповідні періоди посадовий оклад начальника відділу (самостійного) обласної прокуратури становив: з 20.08.2021 по 31.12.2021 46848,00 грн, з 01.01.2022 по 13.12.2023 58560,00 грн (а. с. 29).

Отже, на думку суду, у період з 13.09.2023 по 12.12.2023 позивачу заробітна плата повинна була нараховуватися та виплачуватися на основі посадового окладу начальника відділу (самостійного) обласної прокуратури 58560,00 грн, з виплатою надбавки за вислугу років у розмірі 45 % посадового окладу.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо нарахування та виплати заробітної плати за період 13.09.2023 по 12.12.2023 належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності Волинської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 13.09.2023 по 12.12.2023 з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років, та зобов`язання відповідача перерахувати за цей період та виплатити (з урахуванням виплачених сум) позивачу заробітну плату з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років.

Водночас, у задоволенні решти позовних вимог належить відмовити, з огляду на таке.

Так, з листа Волинської обласної прокуратури від 08.12.2023 № 21-168ВИХ-23 вбачається, що за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 позивачу заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася (а. с. 26-27).

Суд звертає увагу, що період з 20.08.2021 по 12.10.2021 є періодом затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі № 826/18033/14, що було звернуто до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 в Волинській обласній прокуратурі на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Волинської області з 24.10.2014 (а. с. 8-14), та вказане судове рішення фактично виконано у спосіб видання наказу Генерального прокурора від 12.10.2021 № 371к (а. с. 16).

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Волинську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 належить відмовити, оскільки у зазначений період позивач фактично не працював, а цей період в розумінні статті 236 КЗпП України є затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі № 826/18033/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

При цьому, відмова у задоволенні позовних вимог за період з 20.08.2021 по 12.10.2021 не позбавляє позивача права на підставі статті 236 КЗпП України звернутися до суду із окремим позовом до Офісу Генерального прокурора (відповідального за виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі № 826/18033/14 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді) щодо стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 140/4430/22 позивач ОСОБА_1 у період з 26.05.2022 по 01.11.2022 перебував у вимушеному прогулі, та за цей період вказаним судовим рішенням на користь позивача стягнуто з Волинської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52185,78 грн (а. с. 18-24).

З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Волинську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 26.05.2022 по 01.11.2022 належить відмовити, оскільки у зазначений період позивач фактично не працював, вказаний період є вимушеним прогулом у зв`язку із незаконним звільненням, та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 140/4430/22 на користь позивача стягнуто з Волинської обласної прокуратури середній заробіток за цей час вимушеного прогулу у розмірі 52185,78 грн. При цьому, відсутні правові підстави для перегляду у межах цієї справи розміру стягнутого рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 140/4430/22 на користь позивача середнього заробітку за цей час вимушеного прогулу.

На думку суду, не підлягають також до задоволення позовні вимоги щодо нарахування та виплати заробітної плати, перерахунку та виплати компенсації за невикористані відпустки, матеріальної допомоги та лікарняних відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII за інші періоди у межах позовних вимог (тобто, з 13.10.2021 по 25.05.2022, з 02.11.2022 по 12.09.2023), з огляду на таке.

Верховний Суд сформував правову позицію стосовно застосування у подібних правовідносинах статті 81 Закону № 1697-VII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 щодо прокурорів, які не пройшли атестацію у період проведення заходів реформування прокуратури, запроваджених Законом № 113-IX, зокрема, у постановах від 24.10.2024 у справі № 620/2173/22, від 25.05.2023 у справі № 540/1218/21, від 26.05.2022 у справі № 540/1268/21, від 28.02.2023 у справі № 600/6047/21-а та ін., яка полягає у такому.

Закон № 113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закон № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону № 113-ІХ, здійснювалося у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону № 113-ІХ дозволяє зробити висновок про те, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до Постанови № 505, яка була чинною в оспорюваний позивачем період.

Пунктами 1, 2, 6 Постанови № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в обласні прокуратури, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону № 1697-VII зі змінами, внесеними Законом № 113-ІХ.

Верховний Суд у вказаних постановах звернув увагу на те, що положеннями пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації. Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора у ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ.

Отже, оскільки позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, тому у спірних правовідносинах належить застосовувати приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, зі змісту якого вбачається, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка установлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме Постанови № 505.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для обрахування заробітної плати (посадового окладу та інших виплат) позивача, який не пройшов атестацію, у спірному періоді до 12.09.2023 у іншому розмірі, ніж це передбачено Постановою № 505.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки доводи позивача про порушення права на отримання заробітної плати у належному розмірі знайшли своє часткове підтвердження за період 13.09.2023 по 12.12.2023 (тобто, по дату, до якої заявлені позовні вимоги), тому на підставі наданих суду статтею 245 КАС України повноважень позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправною бездіяльності Волинської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 13.09.2023 по 12.12.2023 з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років, зобов`язання відповідача перерахувати з 13.09.2023 по 12.12.2023 та виплатити (з урахуванням виплачених сум) позивачу заробітну плату з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Волинської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 13.09.2023 по 12.12.2023 з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років.

Зобов`язати Волинську обласну прокуратуру (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) перерахувати з 13.09.2023 по 12.12.2023 та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату з врахуванням посадового окладу начальника відділу обласної прокуратури та надбавки за вислугу років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх