Справа № 160/33092/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
16 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , якими відмовлено у задоволенні вимог рапорту, солдата ОСОБА_1 від 06.12.2024 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, яка має інвалідність II групи та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- зобов`язати звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, яка має інвалідність II групи та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (абзац 12 п.3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу») за його рапортом від 06.12.2024 та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Одночасно із позовною заявою представником позивача адвокатом Єременко Альоною Леонідівною подано заяву про забезпечення позову, в якій просять:
- заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з переміщенням/переведенням стосовно військовозобов`язаного солдата ОСОБА_1 до інших військових частин з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року відкрито провадження по справі за правиласи спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
25 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Єременко Альони Леонідівни про забезпечення позову, в якій просять:
- заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з переміщенням/переведенням стосовно військовозобов`язаного солдата ОСОБА_1 до інших військових частин з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
Заява обґрунтована тим, що позивач проходить військову службу в навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 . 06 грудня 2024 року він звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» разом з довідкою МСЕК від 26.02.2019 року серії 12 ААБ №208891 про встановлення ІІ групи інвалідності та висновок ЛКК №193 від 02.11.2024 року щодо постійної сторонньої допомоги та догляду матері позивача. Командуванням військової частини НОМЕР_1 відмовлено позивачу у звільненні з військової служби, оскільки в довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, однак у висновку не встановлено, що їй необхідний постійний догляд та відсутні інші родичі першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . Також представник позивача зазначає, що законом не визначено мінімальних строків проведення навчальних зборів військовозобов`язаних та резервістів. Таким чином, позивача після проходження базової військової підготовки в навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 буде переведено до іншої військової частини для проходження подальшої військової служби та виконання бойових завдань, останній буде зарахований до іншої військової частини, що унеможливить реалізацію права на звільнення з військової служби. Зважаючи на викладене, представник позивача зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а також призвести до порушення законних прав та інтересів людини з інвалідністю.
Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, зазначає наступне.
Частиною 1 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що законодавець встановив наступні підстави винесення ухвали про забезпечення позову у справі, а саме: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.
Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Водночас, ч. 2 ст. 151 КАС України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Таким чином, забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Отже, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно певної сторони у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення позову можливе виключно за наявності вказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.
Разом з цим, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Так, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача вказує, що позивача після проходження базової військової підготовки в навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 буде переведено до іншої військової частини для проходження подальшої військової служби та виконання бойових завдань, останній буде зарахований до іншої військової частини, що унеможливить реалізацію права на звільнення з військової служби.
Однак, на підтвердження вказаних у заяві обставин, заявником не надано до суду жодного доказу, що свідчили б про те, що такі обставини існують на даний момент. Забезпечення ж позову у вигляді заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з переміщенням/переведенням стосовно військовозобов`язаного солдата ОСОБА_1 до інших військових частин з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, можуть свідчити про порушення прав та інтересів позивача.
Крім того, наявність протиправності дій суб`єкта владних повноважень є предметом даного спору та підлягають дослідженню під час судового розгляду справи.
Таким чином, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі при розгляді даної заяви суд не вбачає, так само як і обставин, які вказують, що для відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль. У разі встановлення в ході розгляду справи порушення прав позивача, їх відновлення в даному випадку можливе лише за наслідками розгляду такої справи по суті, що не може бути підмінено вжиттям заходів забезпечення позову у даному випадку та на даній стадії.
З урахуванням встановлених обставин суд зазначає, що представником позивача обставини існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, не доведені.
Враховуючи вище викладене, суд не вбачає будь-яких правових підстав, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позов.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 152, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева