Справа № 120/10894/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 грудня 2024 р. Справа № 120/10894/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( далі - відповідач 2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач 2 рішенням №07 від 23.05.2023 року відмовив їй у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього, так як позивач займала посаду викладача музичної школи, яка права на призначення пенсії за вислугу років не дає. Позивач з рішенням відповідача не погоджується, вказуючи, що твердження пенсійного органу суперечать положенням чинного законодавства, в зв"язку з чим, вважаючи свої права порушеними, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.07.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно з якою недоліки усунуто, в зв"язку з чим ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачам строки на подання відзивів на позовну заяву.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, згідно з доводами якого відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи до спеціального страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 26.08.1980 року по 30.09.2021 року, оскільки посада викладача з фаху фортепіано в позашкільних навчальних закладах не передбачена Постановою №909. Більш того, відповідно до статуту комунального позашкільного навчального закладу Хмільницька школа мистецтв, затвердженого рішенням 41 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 31.03.2023 року №1657, уповноваженим органом управління закладу є відділ культури та туризму Хмільницької міської ради. З огляду на це, вищезазначена установа не відноситься до закладів освіти.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято обґрунтоване та законне рішення №07 від 23.05.2023 року про відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій з огляду на те, що не виконані умови пункту 7-1 розділу XV Закону №1058.

Також подано відзив на позовну заяву представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, згідно з доводами якого відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Зважаючи на те, що зазначений заклад та посади на яких працювала позивач не передбачені Переліком № 909, у Головного управління були відсутні підстави для врахування спірних періодів до спеціального страхового стажу за трудовою книжкою.

Враховуючи те, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову в перерахунку пенсії.

Представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 6400 грн.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, відповідно до якого представник відповідача вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю цієї справи.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області також подано заперечення на заяву представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 6400 грн. Обґрунтовуючи заперечення, представник відповідача зазначає, що позивачем не було обґрунтовано витрати на оплату правничої допомоги адвоката. Також зазначив про неспівмірність часу витраченого на складання процесуальних документів та заявленої до відшкодування суми витрат.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, встановив такі фактичні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 30.08.1980 з 26.08.1980 року позивач працювала викладачем по класу фортепіано в Хмільницькій музичній школі, яка з 16.11.1993 року була перейменована на Хмільницьку школу естетичного виховання, а з 18.02.1998 року в Хмільницьку школу мистецтв.

Відповідно до довідки АБ №441750 з ЄДРПОУ Хмільницька школа мистецтв є комунальним позашкільним навчальним закладом, що здійснює діяльність освіти у сфері культури ( а.с. 21 ).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де й отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

17.05.2023 року за вх. № 1549 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила виплатити грошову допомогу, передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як працівнику освіти, у розмірі десяти місячних пенсій.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №07 від 23.05.2023, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі десяти місячних пенсій. Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом Щодо пенсійного забезпечення від 25.06.2021 року за вих. № 0200-0202-8/39123 повідомив, що оскільки посада викладача з фаху фортепіано в Комунальних позашкільних навчальних закладах Переліком закладів і установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, не передбачена, відповідно відсутні правові підстави для виплати позивачеві грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Згідно з п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу процитованих норм законодавства слідує висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Проаналізувавши оскаржуване рішення відповідача № 04 про відмову позивачці у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій з огляду на те, що не виконані умови пункту 7-1 розділу XV Закону №1058, суд встановив, що, на переконання відповідача, посада викладача з фаху фортепіано в комунальних позашкільних навчальних закладах не передбачена Переліком закладів і установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, відповідно відсутні правові підстави для виплати позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Проте, з такими доводами відповідача суд не погоджується та з цього приводу зауважує таке.

Як вбачається з Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугу років, зокрема: у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах відносяться учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи; у позашкільних навчальних закладах - директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Згідно з Приміткою 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Крім того, дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1996 року № 397/21 за поданням Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 року № 01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, без внесення змін до неї.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що музичні школи ( школи мистецтв) віднесені до установ та закладів освіти, а отже робота на посадах викладачів музичних шкіл ( шкіл мистецтв ) повинна зараховуватись до педагогічного стажу, оскільки зазначені посади відносяться до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників.

При наданні оцінки аргументам оскаржуваної відмови відповідача суд зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" - "ж" ст. 55 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачці з 25.09.2021 року була призначена пенсія за віком. Страховий та спеціальний стаж позивача на момент призначення пенсії склав 44 роки 10 місяців 29 днів. При цьому, пенсія позивачці була призначена вперше та до цього будь-якої іншої пенсії позивач не отримувала, що не заперечується відповідачами.

Окрім того, позивач весь час ( починаючи з 26.08.1980 року по день звернення до відповідача з заявою від 17 березня 2023 року ) працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується копією трудової книжки позивача та довідкою №01-12/60 від 08 травня 2023 року, виданою комунальним позашкільним навчальним закладом Хмільницька школа мистецтв.

Таким чином, позивачем дотримано усіх необхідних умов станом на день призначення пенсії за віком для виплати їй грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладене, позивач має право на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За встановлених обставин, суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 07 від 23.05.2023 про відмову в перерахунку пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині і скасування оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання відмови суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання відмови суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на висновок суду щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 07 від 23.05.2023 про відмову в перерахунку пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та його скасування, відповідно, підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги.

При цьому суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги та встановлені фактичні обставини справи, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивачки на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 26.08.1980 по 25.09.2021 на посаді викладача з фаху фортепіано в Комунальному позашкільному навчальному закладі Хмільницька школа мистецтв, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити та виплатити позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

В той же час, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.07.2023, розрахункову квитанцію № 17-07/23 від 17.07.2023, відповідно до якої отриманий гонорар згідно з договором правової (правничої) допомоги від 12.07.2023 складає 6400 грн., та ордер на надання правничої (правової) допомоги.

За умовами зазначеного договору ( п. 1 ) в порядку та на умовах, визначених, цим Договором, Адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання останньому правової допомоги щодо питання виплати грошової допомоги Пенсійним фондом України в розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, захисту прав і свобод та представництва законних інтересів Клієнта у всіх судах, будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судах загальної юрисдикції, а Клієнт зобов`язується прийняти надану Адвокатом правову допомогу, сплатити гонорар та фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього Договору, у порядку та в строки, обумовлені Сторонами.

Згідно з п. 4.1 Договору, за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар, який визначається відповідно до акту звіту прийому передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунок вартості роботи однієї години адвоката складається наступним чином: 2684 грн. (розмір прожиткового мінімуму)х40%=1073,60 грн.

Відповідно до наданого представником позивача акту звіту приймання передачі наданої правової допомоги від 21 серпня 2023 року, встановлено, що за період з 12.07.2023 по 21.08.2023 року адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу за договором:

- первісна консультація 1 година витраченого часу;

- вивчення нормативних матеріалів, опрацювання судової практики, аналіз правовідносин, постійне проведення консультацій з аналізом стадій слухання справи 2 години витраченого часу;

- підготовка та подача до суду позовної заяви 3 години витраченого часу.

Всього витрачено 6 годин часу, сума сплати гонорару за цим актом складає 6441,60 грн.

Проаналізувавши надані докази на підтвердження наданих позивачу послуг правничої допомоги та докази на понесення позивачем відповідних витрат на оплату послуг адвоката суд зауважує, що зміст наданих послуг ( характер правової допомоги ), вказаний в п. 1 та п. 2 акту є частково дублюючим, крім того, загальний час ( 6 годин ), вказаний в акті, як витрачений адвокатом на надання правничої допомоги в цій справі, є завищеним та необгрунтованим.

Відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, обсяг наданих адвокатом послуг, а також приймає до уваги заперечення відповідачів щодо заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу, і наголошує на неспівмірності заявленої суми відшкодування витрат на правову допомогу обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, співмірності послуг категорії складності справи.

Таким чином, суд зауважує щодо неспівмірності заявленої суми відшкодування і приходить до висновку про стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача коштів в сумі 4000 грн., що відповідатиме критеріям співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 07 від 23.05.2023 про відмову в перерахунку пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 26.08.1980 по 25.09.2021 на посаді викладача з фаху фортепіано в Комунальному позашкільному навчальному закладі Хмільницька школа мистецтв.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22 м. Вінниця, 21005, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна