Справа № 420/22474/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії періоду трудової діяльності з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки;

- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період трудової діяльності з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки згідно архівної довідки ФДКУ «Центрального архіву МО РФ» від 23.12.2021 №2/53264;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком позивачу з 29.02.2024.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058). Представник позивача отримавши у відповідь на адвокатський запит розрахунки пенсії з матеріалів пенсійної справи та копію архівної довідки від позивача встановив, що відповідачем не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993, у зв`язку із відсутністю відповідного запису в трудовій книжці. 29.02.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки на посаді «техніка відділення програмного керування» згідно архівної довідки ФДКУ «Центрального архіву МО РФ» від 23.12.2021 №2/53264, однак отримав лист від 15.03.2024, яким ГУ ПФУ в Одеській області відмовило у задоволенні заяви, зазначивши, що при проведенні перерахунку не взято до уваги архівну довідку від 23.12.2021 №2/53264, оскільки в ній не розкрито повністю ім`я та по батькові, та запис про зазначений період роботи в трудовій книжці від 12.04.1991 НОМЕР_1 відсутній. Позивач з посиланням на судову практику зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Крім того, позивач вказує, що у наданій архівній довідці чітко зазначені дати прийняття та звільнення з посади, відповідні накази, а також, що на 2-ій та 3-ій сторінках довідки міститься повне ПІБ та дата народження. Оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, позивач вважає дії відповідача протиправними та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що15.03.2024 Головним управлінням було надано відповідь Позивачу із детальним роз`ясненням всіх питань, порушених у зверненні, а саме, що при надані заяви 02.02.2022 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком ним було надано архівну довідку ФДКУ Центральний архів МО рф від 23.12.2021 №2/53264 про нарахування заробітної плати за період з січня 1985 року по лютий 1993 року, яку при проведенні перерахунку не було взято до уваги, оскільки в ній не розкрито повністю ім`я та по батькові, та запис про зазначений період роботи в трудовій книжці від 12.04.1991 НОМЕР_1 відсутній. До того ж в зазначеній трудовій книжці наявний запис про період роботи на малому багатопрофільному підприємстві Блок з 12.04.1991 по 07.09.1993, який також не зарахований до страхового стражу, оскільки наявні виправлення в даті зарахування на роботу. Позивачу роз`яснено, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи на малому багатопрофільному підприємстві Блок необхідно звернутися з паспортом громадянина України та реєстраційним номером облікової картки платника податків та уточнюючою довідкою до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України. Так як в довідці Позивача міститься невідповідність імені та по-батькові з паспортними даними, а саме не розкрито повністю ім`я та по батькові, Головним управлінням правомірно не було зараховано періоди роботи згідно довідки ФДКУ Центральний архів МО рф від 23.12.2021 №2/53264.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області надати до суду в строк для надання відзиву належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку ГУ ПФУ в Одеській області та з 09.09.2003 року отримував пенсію по інвалідності. За заявою позивача від 02.02.2022 року його переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.02.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок та виплату пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки на посаді «техніка відділення програмного керування» згідно архівної довідки ФДКУ «Центрального архіву МО РФ» від 23.12.2021 №2/53264, та додав до заяви копію вказаної довідки. Оскільки до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування», у зв`язку з відсутністю відповідного запису в трудовій книжці.

Однак ГУ ПФУ в Одеській області листом №8299-6987/M-02/8-1500/24 від 15.03.2024 року повідомило позивача, що при наданні заяви 02.02.2022 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком позивачем була надана архівна довідка ФДКУ "Центральний архів МО РФ" від 23.12.2021 №2/53264 про нарахування заробітної плати за період з січня 1985 року по лютий 1993 року та при проведенні перерахунку не взято до уваги архівну довідку від 23.12.2021 №2/53264, оскільки в ній не розкрито повністю ім`я та по батькові, та запис про зазначений період роботи в трудовій книжці від 12.04.1991 НОМЕР_1 відсутній; до того ж в зазначеній трудовій книжці наявний запис про період роботи на малому багатопрофільному підприємстві "Блок" з 12.04.1991 по 07.09.1993, який також не зарахований до страхового стражу, оскільки наявні виправлення в даті зарахування на роботу. А також надано роз`яснення, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи на малому багатопрофільному підприємстві "Блок" необхідно звернутися з паспортом громадянина України та реєстраційним номером облікової картки платника податків та уточнюючою довідкою до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або територіально до відділу обслуговування громадян, або через вебпортал електронних послуг ПФУ.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 ст.4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною 4 ст.26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами 1-3 цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами 1-3 цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач на момент звернення з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком досяг пенсійного віку та з 02.02.2022 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Однак до страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не зараховано період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування», у зв`язку з відсутністю відповідного запису в трудовій книжці від 12.04.1991 НОМЕР_1 , а архівна довідка ФДКУ "Центральний архів МО РФ" від 23.12.2021 №2/53264 про нарахування заробітної плати за період з січня 1985 року по лютий 1993 року при проведенні перерахунку не взята до уваги, оскільки в ній не розкрито повністю ім`я та по батькові.

Відповідно до ст.1 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно ст.22 Закону №1788-XII, пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров`я.

Відповідно до ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, п.1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності) (п.23 Порядку №637).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів (п.24 Порядку №637).

Отже, правова норма ст.62 вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно положень Порядку №637.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Отже, архівні довідки необхідні за умови необхідності підтвердити відомості про роботу особи, якщо відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58).

Пунктами 1.1 Інструкції №58 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В пунктах 2.3, 2.4 Інструкції №58 закріплено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 1.5. Інструкції №58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Суд враховує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 18.11.2022 року у справі №560/3734/22, від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.

Вказані правові висновки підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також наголошує, що Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тобто неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист під час вирішення питання призначення пенсії за віком.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року по справі №593/283/17, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідач зазначає, що в трудовій книжці ОСОБА_1 від 12.04.1991 року НОМЕР_1 відсутній запис про період роботи з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування», а архівна довідка ФДКУ "Центральний архів МО РФ" від 23.12.2021 №2/53264 про нарахування заробітної плати за період з січня 1985 року по лютий 1993 року не взята до уваги при проведенні перерахунку пенсії, оскільки в ній не розкрито повністю ім`я та по батькові позивача.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 12.04.1991 року, яка була видана замість втраченої 12.04.1991 року, та перший-другий записи у ній від 12.04.1991 року про прийняття позивача в ММП Блок каменщиком 5-го розряду, наказ №19 від 12.04.1991 року; 07.09.1993 року звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, наказ №31 від 07.09.1993 року.

Суд враховує, що оскільки трудова книжка ОСОБА_1 від 12.04.1991 року НОМЕР_1 , видана 12.04.1991 року замість втраченої, про що зроблено відповідний запис на зворотній стороні обкладинки трудової книжки відповідальною особою, у ній відсутні записи про роботу позивача у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування» з 22.01.1985 року по 16.02.1993 року.

Відтак, з метою підтвердження періоду роботи з 22.01.1985 року по 16.02.1993 року у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування» позивачем надана архівна довідка ФДКУ "Центральний архів МО РФ" №2/53264 від 23.12.2021 року про нарахування заробітної плати за період з січня 1985 року по лютий 1993 року.

Суд критично ставиться, до твердження відповідача, що в даній архівній довідці не розкрито повністю ім`я та по батькові позивача, враховуючи наступне. На першій сторінці довідки справді вказано, що: «в роздаткових відомостях на виплату заробітної плати робітникам та службовцям військової частини НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) за 1985-1993 роки значиться: ОСОБА_1 (ініціали не розкриті), технік відділення програмного керування в/ч НОМЕР_3 » …», водночас на другій сторінці архівної довідки, зокрема, вказано: «В наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 23 січня 1985 р. №26 значиться: ..§4. Прийняти з 22.01.1985 р. строком на два роки по 21.01.1987 р. ОСОБА_1 у військову частину НОМЕР_3 техніком відділення програмного керування ..; В наказі командира військової частини НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) від 16 лютого 1993 р. №23 значиться: ..§3. Звільнити з від 16 лютого 1993 р. в порядку переведення для роботи у військовій частині НОМЕР_4 Збройних сил України п.5 ст.29 КЗпП РФ нижче перерахованих службовців: по військовій частині НОМЕР_3 : … технік командно-програмного відділення ОСОБА_1 »; на третій сторінці архівної довідки, зокрема, вказано: «В особистій картці обліку цивільного персоналу (форми Т-2) військової частини НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) за 1964-1995 рр. значиться: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В склад військової частини НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) входила військова частина НОМЕР_3 ».

Відповідач безпідставно врахував тільки інформацію щодо роздаткових відомостей на виплату заробітної плати, у яких вказані скорочені ініціали, а саме ОСОБА_1 , та не дав оцінку всього змісту архівної довідки в цілому.

Суд зазначає, що накази та дати прийняття, звільнення з роботи вказані в архівній довідці ФДКУ "Центральний архів МО РФ" №2/53264 від 23.12.2021 стосуються ОСОБА_1 , на вказаному підприємстві була наявна лише одна особиста картка обліку цивільного персоналу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що повністю збігається з ПІБ та датою народження позивача, що не було враховано відповідачем.

Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку (п. 26 Порядку №637).

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №672/914/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №127/1849/17, від 31 березня 2020 року у справі №127/16245/17.

З огляду на викладене, суд вважає підтвердженим період роботи позивача з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки у військовій частині НОМЕР_2 (Служба космічних досліджень Відділу морських робіт експедиційних робіт Академії наук СССР) на посаді «техніка відділення програмного керування» згідно архівної довідки ФДКУ «Центрального архіву МО РФ» від 23.12.2021 №2/53264, а отже такий підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

З огляду на встановлені судом обставини та докази, суд дійшов до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо неврахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, а відтак наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати даний період до страхового стажу позивача та здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком з 29.02.2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію №8243-4598-8346-5005 від 15.07.2024 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 969,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також те, що позов подано за допомогою електронного суду (в електронній формі), суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору сплаченого позивачем з ГУ ПФУ в Одеській області у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії періоду трудової діяльності з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 22.01.1985 по 16.02.1993 роки згідно архівної довідки ФДКУ «Центрального архіву МО РФ» від 23.12.2021 №2/53264.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з 29.02.2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.295, 297 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Іванов Е.А.