Справа № 541/4473/24
Суддя: Городівський О. А.
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/4473/24
Провадження № 2-а/541/46/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

05 грудня 2024 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказала, що 27.11.2024 нею було отримано постанову серії 4АВ №08272013 від 07.11.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі. Вищевказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Окрім цього, цього ж дня, а саме 27.11.2024, через застосунок «ДІЯ» позивачу стало відомо про наявність ще однієї постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серії 4АВ №08270855 від 07.11.2024. Даною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивач вважає оскаржувані постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

Зазначила, що не порушувала ПДР України, а саме в у вказаних в постановах час та місцях вона жодним транспортним засобом на керувала та на момент вчинення правопорушень не була власником транспортного засобу, тому не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП з огляду на наступне.

Приміткою до ст. 122 КУпАП встановлено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою-четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Окрім того, на момент вчинення правопорушення (07.11.2024) позивач відчужила транспортний засіб MERCEDES-BENZ A180, що підтверджується, зокрема:

- договором комісії №8866/24/1/003496 від 05.11.2024, відповідно до якого позивачем було доручено комісіонеру вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу: марка, модель MERCEDES-BENZ A180, 2017 року випуску, колір червоний, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 9);

- договором купівлі-продажу транспортного засобу №8866/24/1/003496 від 06.11.2024, відповідно до якого ОСОБА_2 , яка є комісіонером продала вищевказаний транспортний засіб в інтересах позивача на користь покупця ОСОБА_3 (а.с. 10).

У зв`язку із викладеним, позивач наполягає на тому, що оскаржувані постанови, винесені інспекторами Департаменту патрульної поліції, не відповідають дійсності та реальним обставинам справи, а отже підлягають скасуванню, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів її вини поза розумним сумнівом.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання.

24.12.2024 до суду надійшов відзив від представника Департаменту патрульної поліції в Полтавській області, в якому позовні вимоги заперечено. Представник відповідача вказує, що 07.11.2024 о 19 год 48 хв., за адресою М05 Київ-Одеса 24+700 особа, яка керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ A180», номерний знак НОМЕР_3 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 31 км/год, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР України, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад 046-1219. Відповідно до бази даних МВС України, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ A180», номерний знак НОМЕР_3 станом на 07.11.2024 належав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, 07.11.2024 о 20 год 12 хв., за адресою м. Київ, Набережне шосе, 4 особа, яка керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ A180», номерний знак НОМЕР_3 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 40 км/год, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР України, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад 002-1118. Відповідно до бази даних МВС України, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ A180», номерний знак НОМЕР_3 станом на 07.11.2024 належав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перереєстрація транспортного засобу на іншого власника, а саме на ОСОБА_4 , відбулася лише 03.12.2024, що підтверджується витягом з бази даних МВС, що додається.

Зазначив, що поліцейський Департаменту патрульної поліції мав всі законні підстави для складання адміністративних матеріалів по справі, а постанова є обґрунтованою та винесеною на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання представників не направив. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши позицію позивача ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

В постанові серії 4АВ №08272013 від 07.11.2024 року визначено, що позивач ОСОБА_1 07.11.2024 року о 20 год 12 хв., за адресою м. Київ, Набережне шосе, 4, керувала транспортним засобом MERCEDES-BENZ A180, д.н.з. НОМЕР_3 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 40 км/год, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 7).

Крім того, в постанові серії 4АВ №08270855 від 07.11.2024 року визначено, що позивач ОСОБА_1 07.11.2024 року о 19 год 48 хв., на 24 км+700 автодороги М05 Київ-Одеса, керувала транспортним засобом MERCEDES-BENZ A180, д.н.з. НОМЕР_3 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 31 км/год, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 36).

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону передбачено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Зі змісту оскаржених постанов вбачається, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушила вимоги ПДР, а саме перевищила встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР України.

Пункт 12.9 ПДР України забороняє водієві перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 ПДР України, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості».

Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові. Зона дії знаку від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.

Згідно з положеннями постанови Вищого адміністративного суду України від 13.09.2006 року у справі №К-7375/06 усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.11.2024 №8866/24/1/003496) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Правомірність придбання або використання технологічного транспортного засобу, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, може бути підтверджена будь-якими з наведених документів, зокрема: договором купівлі-продажу, міни, дарування, лізингу, позички, застави, біржовою угодою, договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності; договором оренди майна із зазначенням у ньому домовленості між сторонами щодо реєстрації технологічного транспортного засобу за орендарем та доручення на право керування і використання цього транспортного засобу.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 01.11.2022 року у справі №911/1278/20 дійшов висновку, що положеннями статті 34 Закону України «Про дорожній рух» та Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 06.01.2010 №8, регулюються та встановлюються обов`язки власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу тощо. Однак реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього.

Нездійснення реєстрації (державної та/або відомчої) транспортного засобу не є підставою для оспорювання права власності набувача, зокрема за договором.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі №278/3640/18, в якій, аналізуючи положення ст. 334 ЦК України та ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», суд зазначив: «… правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу».

Суд виходить з того, що на момент вчинення адміністративних правопорушень, а саме 07.11.2024, позивач ОСОБА_1 вже не була власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ A180, що підтверджується договором комісії №8866/24/1/003496 від 05.11.2024 та договором купівлі-продажу транспортного засобу №8866/24/1/003496 від 06.11.2024. Позивач лише очікувала на подальшу перереєстрацію автомобіля на покупця, що не впливає на набуття особою (покупцем) права власності на транспортний засіб.

Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 заявила, що особа до якої перейшло право власності на т.з. ОСОБА_3 , відмовилася добровільно сплачувати штраф, на підставі чого позивач і звернулася до суду заради захисту своїх прав та інтересів.

Позивачем доведено, що на момент вчинення вищевказаних правопорушень 07.11.2024, ОСОБА_1 не була власником т.з. MERCEDES-BENZ A180, 2017 року випуску, колір червоний, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Окрім того, позивач не могла керувати даним транспортним засобом 07.11.2024 за адресами, вказаними в постановах про адміністративне правопорушення, оскільки в період з 06.11.2024 по 08.11.2024 ОСОБА_1 знаходилася в Пеританальному центрі КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» за адресою: м. Полтава, вул. Залізна, 17А, у звязку з народженням дитини, що підтверджується копією довідки №464 (а.с. 13 зворотна сторона).

Відповідачем, в порушення вимог ч. 8 ст. 258 КУпАП, не було направлено оскаржувані постанови протягом п`ятнадцяти днів з дня їх винесення. Постанову серії 4АВ №08270855 винесено 07.11.2024. Останнім днем для направлення постанови було 22.11.2024 року, однак відповідно до трекінгу відправлень дана постанова відправлена засобами поштового зв`язку 19.12.2024, тобто, майже через місяць від кінцевої дати, що вказує на порушення вимог, встановлених ч. 8 ст. 258 КУпАП.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Окрім того, у ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Позивачем доведено той факт, що на момент вчинення адміністративних правопорушень 07.11.2024 вона втратила можливість здійснення контролю над автомобілем MERCEDES-BENZ A180, д.н.з. НОМЕР_3 . Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи відповідачем в обґрунтування правомірності оскаржуваних постанов формально надано докази, які підтверджують факт порушення п. 12.9 (б) ПДР України, однак позивачем доведено факт продажу автомобіля та передачі його у власність іншій особі, що фактично унеможливлює здійснення подальшого контролю за транспортним засобом. ОСОБА_1 з моменту підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу втратила право власності на нього, не могла вплинути на якомога швидшу перереєстрацію автомобіля покупцем, тому суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, адже притягнення до адміністративної відповідальності невинної особи порушувало б право на справедливий суд в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з такого.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 968,80 грн, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,80 грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови підлягають задоволенню, а постанови серії 4АВ №08272013 та 4АВ №08270855 від 07.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП до скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 77, 205, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі задовольнити.

Постанови Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії 4АВ №08272013 та 4АВ №08270855 від 07.11.2024 визнати протиправними та скасувати, закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.12.2024.

Суддя О. А. Городівський