Справа № 520/16791/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р. Справа № 520/16791/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 09.09.24 у справі № 520/16791/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати Наказ Військової частини НОМЕР_1 за № 10623 від 07.05.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

3) судові витрати у повному обсязі покласти на відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у позовній заяві. Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив об`єктивно, всебічно та в повному обсязі матеріали справи, внаслідок чого дійшов суперечливих висновків, а також не надав належної правової оцінки обставинам, що свідчать про грубе порушення Порядку № 608 під час проведення службового розслідування. Просить урахувати, що під час проведення службового розслідування відповідач не встановив усі обставини, що мають значення для справи, не врахував мотиви, з яких ОСОБА_1 вирішив покинути місце розташування, не встановив обставин, які пом`якшують відповідальність позивача та не розглянув його звернення, які були ним подані під час проведення службового розслідування. Звертає увагу, що матеріали службового розслідування не містять наказу (рішення, розпорядження тощо) командира Військової частини НОМЕР_1 про продовження строків службового розслідування на строк понад один місяць; акт службового розслідування не містить дати складення, відтак є незрозумілим на підставі чого і для затвердження чого виданий Наказ № 16705 від 22.08.2023; позивача не було ознайомлено з його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не було надано можливості надати свої усні та/або письмові пояснення, зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування; зміст акта службового розслідування не відповідає вимогам, які встановлені в п. 3 Розділу V Порядку № 608.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 12.01.2023 проходить військову службу в Збройних Силах України на підставі Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 за №69/2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 за № 80 позивач зарахований до списків військової частини на посаду водія (військово-облікова спеціальність 124037).

Як зазначено позивачем у позовній заяві, маючи непорозуміння із командуванням Військової частини НОМЕР_1 , позивач прийняв рішення покинути місце розташування, оскільки через відсутність знань та навичок, відповідної фізичної підготовки у кваліфікації пішого стрільця, а також виключення спричинення травм як собі, так і іншим військовослужбовцям, ОСОБА_1 не мав змоги виконувати функції пішого стрільця.

Після того, як позивач покинув місце розташування Військової частини НОМЕР_1 , з метою врегулювання своєї відсутності, він почав писати рапорти у командир Військової частини НОМЕР_1 із проханням розібратись у ситуації, яка склалася, та забезпечити йому можливість пройти військово - лікарську комісію.

Однак відповідач жодним чином не відреагував на його рапорти.

В подальшому позивачу стало відомо, що його знято з речового, котлового та грошового забезпечення, а також увільнено із займаної посади та виведено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що він самовільно залишив місце служби.

16.05.2024 представник позивача отримав від відповідача відповідь на адвокатський запит № 7346 від 09.05.2024, до якого, зокрема, долучено витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 10623 від 07.05.2023 про призначення службового розслідування, акт службового розслідування (без дати) з додатками, та витяг з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування № 16705 від 22.08.2023.

Відповідно до акта службового розслідування позивача визнано таким, що самовільно залишив місце служби.

Так, 07.05.2023 Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №10623 призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини 04.05.2023 солдатом ОСОБА_1

22.08.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування та видано Наказ командира Військової частини № НОМЕР_2 від 22.08.2023 "Про результати службового розслідування", за висновками якого запропоновано вирішити питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини № НОМЕР_2 від 22.08.2023 "Про результати службового розслідування", солдата ОСОБА_1 визнано таким, що з 04.05.2023 по час винесення наказу, незаконно в умовах воєнного стану, перебуває поза межами Військової частини НОМЕР_1 понад 10 діб.

Згідно з витягом із Наказу №814 від 20.10.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 20.10.2023 за №293-рс увільнено від займаних посад та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , який 04.05.2023 самовільно залишив військову частину згідно з ЄРДР від 08.09.2023 №0000557 з 08 вересня 2023 року.

Не погоджуючись з наказами № 10623 від 07.05.2023 про призначення службового розслідування та № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, призначаючи та проводячи службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини позивачем.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що оскарження наказу про призначення службового розслідування № 10623 від 07.05.2023 жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин; Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 за №16705 в частині встановлення факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій, а лише фіксує певні обставини і являє собою лише передумову для прийняття відповідного рішення іншим уповноваженим суб`єктом та тому не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII (далі також - Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Нормами статті 24 цього Закону №2232 передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно зі Вступною частиною Статуту внутрішньої служби Збройних Сил цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За приписами статей 5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

За змістом ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил).

Нормами статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

За змістом статей 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно зі ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку № 608, відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом Військової частини НОМЕР_1 №10623 від 07.05.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини 04.05.2023 року солдатом ОСОБА_1 , зобов`язано комісію провести службове розслідування у встановлений законом термін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що сам факт призначення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків. Оскаржуваним наказом оцінка дій позивача по суті не надавалася, позивач не притягувався до відповідальності тощо, воно є проміжними та не створює для позивача юридичних наслідків. Метою проведення службового розслідування є визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскарження наказу про призначення службового розслідування жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 розділу IIІ Порядку №608 службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Відповідно до п. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з п. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

За приписами п. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Солдат підпорядковується командирові відділення.

За матеріалами справи, відповідно до витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 10623 від 07.05.2023, проведення службового розслідування доручено комісії у складі:

- голови комісії підполковника ОСОБА_2 , старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу;

- капітана ОСОБА_3 , заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону;

- старшого лейтенанта ОСОБА_4 , офіцера-психолога реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

Водночас за змістом акта службового розслідування ОСОБА_1 призначений на посаду номера обслуги 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_5 мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Отже, безпосереднім начальником військовослужбовця ОСОБА_1 є командир мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_5 мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів зазначає, що вимог щодо включення безпосереднього керівника до складу комісії норми Порядку № 608 не містять, однак і докази залучення командира мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_5 мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 відповідно до п.12 Порядку №608 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, до службового розслідування відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач порушив Порядок №608 у частині проведення службового розслідування за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, відтак зазначене свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування.

Приписи п. 3 розд. IV Порядку № 608 визначають, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 6 розділу VI Порядку №608 якщо під час з службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

У силу вимог пункт 2 розділу VI Порядку дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Порядку якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, з аналізу викладених норм вбачається чіткий порядок проведення службового розслідування, за результатами проведення якого командир (начальник) приймається рішення (наказ), який доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується.

Протиправність оскаржуваного Наказу про результати службового розслідування від 22.08.2023 за № 16705 позивач мотивує тим, що під час проведення службового розслідування був позбавлений права надавати будь-які пояснення, оскільки не був повідомлений про проведення службового розслідування.

Так, матеріали справи свідчать, що Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 16705 про призначення службового розслідування прийнято 22.08.2023 та проведено службове розслідування у період відсутності ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем доказів на підтвердження вчинення дій щодо повідомлення позивача належним чином про проведення щодо нього службового розслідування не надано, а копію наказу позивач отримав лише у відповідь на адвокатській запит його представника.

Крім того, з акта службового розслідування вбачається, що причинного зв`язку між подією та діями ОСОБА_1 не встановлювалося, як і не аналізувалися умови, що сприяли такій поведінці позивача. Отже, службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Водночас саме лише цитування норм статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних сил України у висновку службового розслідування не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Колегія суддів зазначає, що за матеріалами справи під час проведення службового розслідування були виявлені ознаки допущеного позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, тобто самовільного залишення місця несення служби в умовах воєнного стану.

За вказаним фактом відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України внесено органами досудового розслідування до ЄРДР за № 0000557.

Проте колегія суддів ураховує, що факт вчинення кримінального правопорушення встановлюється у судовому рішенні, постановленому в порядку кримінального судочинства. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні норми містить статті 2 Кримінального кодексу України. Принцип невинуватості особи вина особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Відповідні рішення суду, вирок відсутні.

Щодо доводів позивача про порушення строків проведення службового розслідування, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 12 розділу III Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

За приписами абзацу 2 пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 Розділу III).

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування (пункт 14 Розділу III).

Як убачається з матеріалів справи, Наказом від 07.05.2023 за № 10623 призначено службове розслідування, 22.08.2023 винесено Наказ № 16705 про результати службового розслідування.

Проте, призначивши службове розслідування 07.05.2023, відповідач мав би його закінчити до 07.07.2023 включно.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що особовий склад Військової частини НОМЕР_1 з 24.02.2022 знаходиться в зоні бойових дій та його залучено для виконання бойових завдань за призначенням, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Колегія суддів не заперечує, що вказані обставини могли ускладнити дотримання строку службового розслідування, однак вони не підтверджені достатніми та належними доказами (наприклад, наказами командування про залучення особового складу Військової частини НОМЕР_1 , зокрема осіб, що були відповідальними за проведення службового розслідування до бойових дій, водночас, урахуванню підлягає також і тривалість пропущеного строку, а саме 1 місяць 15 днів).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів зазначає, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для перевищення строку службового розслідування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач порушив Порядок №608 у частині тривалості службового розслідування, відтак зазначене свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині, що стосується позивача, шляхом невжиття всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі, наявності вини військовослужбовця, порушення процедури проведення службового розслідування, оскаржуваний Наказ від 22.08.2023 за № 16705 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 за № 16705 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги у відповідній частині приймаються колегією суддів у якості належних.

В аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні колегія суддів ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави вирішення питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 у справі № 520/16791/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 16705 від 22.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 у справі № 520/16791/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій