Справа № 400/9931/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 р. № 400/9931/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаПершого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пров. Бебюш Капон, 16, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55213,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; зняття арешту з рахунку/картки,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адмінінстративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, Перший відділ ДВС у Первомайському районі), в якому просить:

- визнати протиправними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Величко Аліни Юріївни щодо звернення стягнення на заробітну плату на соціальні пільги ОСОБА_1 в сумі 16378,41 грн з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк»;

- зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повернути ОСОБА_1 неправомірно стягнуті кошти в сумі 16378,41 грн, які були списані з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк»;

- зняти арешт з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу під час мобілізації в Збройних Силах України. У жовтні 2024 року з зарплатного рахунку позивача на виконання постанови Першого відділу ДВС у Первомацйському районі було списано 16 378,41 грн. Позивач вважає списання коштів з зарплатного рахунку відбулося незаконно, оскільки Позивач, не уникаючи добровільно сплатив визначений судом штраф та суму судового збору 28.06.2024 року. У подальшому було з`ясовано, що оплата суми штрафу була здійснена не на рахунок, призначений для отримання штрафів, а на рахунок, призначений для сплати судового збору. Представником позивача було направлено до Дзержинського районного суду міста Харкова клопотання про повернення помилково сплаченої суми судового збору та про відстрочення виконання постанови суду. Постановами суду від 14.10.2024 року клопотання про відстрочення виконання постанови суду було задоволено, клопотання про повернення судового збору відхилено. Представником позивача було проінформовано головного державного виконавця Величко А.Ю. про існування вказаних обставин, але постановою від 30.09.2024 року державним виконавцем був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника. Не зважаючи на обізнаність державного виконавця про те, що дані кошти є коштами заробітної плати та наданням представником позивача необхідних підтверджуючих доказів, 14.10.2024 року державним виконавцем були списані з зарплатного рахунку позивача ВСІ кошти, як кошти всієї заробітної плати так і соціальні виплати, залишок станом на 14.10.2024 року складав 0,00 грн.

Ухвалою від 23.10.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст. 287 КАС України.

Справу призначено до судового розгляду на 13.11.2024 року о 12:00год.

У відзиві від 30.10.2024 року відповідач позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив наступне:

На примусовому виконанні у Першого відділу ДВС у Первомацйському районі перебуває виконавче провадженя № 75983393. В результаті виконавчих дій кошти, які було списано з рахунку боржника 14.10.2024 року у сумі 16 378,41 грн, на думку відповідача, звернення стягнення на кошти боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника це дві різні виконавчі дії. Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»» від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ не забороняється звернення стягнення на кошти боржника, які знаходяться на рахунках, що відкриті у банківських установах.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

06.09.2024 року до Першого відділу ДВС у Первомайському район надійшла на примусове виконання постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від. 03.06.2024 року та 09.09.2024 року у справі № 638/8356/24 (провадження № 3/638/3960/24).

09.09.2024 року державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 75983393 з примусового виконання постанови від 03.06.2024 року № 3/638/3960/24.

09.09.2024 року позивач до Першого відділу ДВС у Первомацйському районі надіслав платіжну інструкцію № 0.0..1 від 28.06.2024 року на суму 17605,00 грн, які сплачені на рахунок ГУК Хорівської обл/м.Хар Шерченк/22030101, призначений для судового збору, у призначенні платежу у якій зазначено: *;101; НОМЕР_3 ;22030101; Судовий збір (Державна судова адмінінстрація України, 050 ) Справа 638/8356/24;; ОСОБА_1 .

12.09.2024 року державним виконавцем скеровано до суду заяву про повернення коштів сплачених за штраф та судовий збір.

30.09.2024 року у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 75983393, у якій постановив:

«Накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/ електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях , що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях ,що мають, спеціальний режим використання, накладення арешту та/ або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику : ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

У межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 37719,00 грн»

30.09.2024 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь «Арешт накладений. На рахунках недостатьньо коштів для виконання постанови».

07.10.2024 року до Першого відділу ДВС у Первомайському районі від представника позивача надійшла заява про зняття арешту з коштів боржника, та надано Довідку з АТ КБ «ПриватБанк» про те, що станом на 01.10.2024 року позивач має в АТ КБ «ПриватБанк» картку, на яку може бути здійсненна виплата (переказ), а також на яку можуть отримуватися заробітні виплати.

Листом від 11.10.2024 року № 111747/4 державний виконавець повідомив позивача, що перелік обставин за якими може бути знятий арешт визначено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

14.10.2024 року державним виконавцем було сформовано Платіжну інструкцію на списання коштів з рахунку боржника, та 14.10.2024 року на рахунок відділу надійшли кошти в розмірі 16378,41 грн, які 14.10.2024 року були перераховані на рахунок державного бюджету України, з яких 319 грн мінімальні витрати виконавчого провадження, 1504,36 грн виконавчий збір, 15043,60 грн на погашення штрафу.

Позивач вважає списання коштів з зарплатного рахунку, а саме заробітної плати, неправомірним, та звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» одними із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, а також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

З метою виконання вищезазначених виконавчих документів, державним виконавцем, керуючись положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», 30.09.2024 року, в межах виконавчого провадженя № 75983393, винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано до банківських установ для виконання.

Згідно листом АТ КБ «Приватбанк» від 30.09.2024 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 19.05.2020 рову у справі № 905/361/19.

Пунктом 69 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 (чинної на час спірних правовідносин) визначено, що банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Частиною 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа також про зміну місця роботи.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов`язаний повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

ОСОБА_1 проходить на військову службу під час мобілізації в Збройні Сили України та зарахований до списків особового складу військової часини НОМЕР_4 . Відповідно до довідки командира в/чА НОМЕР_5 від 02.10.2024 оку № 3625р, рахунок НОМЕР_1 закріплений за зарплатним проектом позивача та використовується для отримання грошового забезпечення та інших додаткових виплат.

Однак, заначений рахунок 9132 позивача, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який було накладено арешт та з якого списано кошти, не має статусу поточного рахунку фізичної особи в національній валюті, який призначено виключно для зарахування заробітної плати, та на нього підлягають зарахуванню будь-які платежі, що надходять/надійдуть від будь-яких платників, кошти зараховані на такий рахунок, мають статус власних коштів позивача, що зберігаються на ньому.

Крім того, позивачем не надано доказів, які свідчать, що державний виконавець Першого відділу ДВС у Первомацйському районі на час створення платіжної вимоги на примусове списання кошів (14.10.2024 року) та списання банком коштів (14.10.2024 року) був обізнаний та отримував від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тому, оскільки, АТ КБ «Приватбанк» не повідомив відповідача про цільове призначення коштів на рахунку НОМЕР_1 , а також відповідач на дату створення платіжної вимоги на примусове списання кошів (14.10.2024 року) та списання банком коштів (14.10.2024 року) не було відомо про закріплення рахунку НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», за зарплатним проектом та надходження заробітної плати на даний рахунок, а також те, що позивач використовує банківський рахунок НОМЕР_1 для отримання крім заробітної плати і інших грошових коштів від фізичних осіб, та розмежувати правовий статус залишку грошових коштів, які знаходяться на рахунку неможливо, тому суд не вбачає вини відповідача та підстав для визнання протиправними дій відповідача, які проявилися у списанні з позивача 16 378,41 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Першого відділу ДВС у Первомайському районі повернути позивачеві неправомірно стягнуті кошти в сумі 16378,41 грн, які були списані з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне:

Положеннями ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме (ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, у випадку прийняття рішення виконавцем про звернення стягнення на заробітну плату у порядку ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», приймається постанова про звернення стягнення на заробітну плату, з урахуванням відсотку визначеному нормами ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка направляється установі, яка виплачує боржнику таку заробітну плату.

Відповідачем не виносилась постанова про звернення стягнення на заробітну плату.

Згідно вимог п. 1 та 2 розділу X Інструкції з організації з примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 70 Закону. При виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Так, Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року № 2129-ІХ розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2 такого змісту:

« 10-2. До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.

Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень; юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації.

За рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця».

Отже, суд погоджується із твердженням позивача, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не виносились постанови про звернення стягнення на заробітну плату в порядку ст.ст. 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також платіжні вимоги формувались для примусового списання коштів, які знаходились на рахунку позивача, а не заробітної плати.

Відповідного до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не повідомив відповідача про цільове призначення коштів на рахунку позивача та списання коштів відбулося за допомогою фінансових інструментів банку, а також судом не визнані протиправними дії відповідача, які проявилися у списанні з позивача коштів, тому суд не вбачає підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо неповерненні позивачу стягнутих з зарплатного рахунку 16378,41 грн та стягнення на користь позивача із відповідача 16378,41 грн.

Щодо позовних вимог про зняття арешту з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , суд заначає наступне:

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Приписами ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» закрпілено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, спеціальним законом встановлено, що виконавцеь зобов`язаний вживати заходи примусового виконання рішення, в тому числі накладати арешт на кошти боржника, крім арешту на рахунки зі спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом. У разі накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку зі спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом, виконавець після отримання документального підтвердження про статус рахунку, зобов`язаний зняти арешт з такого рахунку.

Судом було з`ясовано, як вже зазначалось, що арешт на зазначений позивачем рахунок було накладено в звязку з примусовим виконанням постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 року № 3/638/3960/24.

Доказів виконання зазначених постанов до суду позивачем не надано.

Таким чином, підстави для зняття арешту з вказаного вище рахунку відсутні,тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та підстав позову, а також системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними матеріалами справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пров. Бебюш Капон, 16, м. Первомайськ, Первомайський район, Миколаївська область, 55213, ), про: визнання протиправними дій державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Величко Аліни Юріївни щодо звернення стягнення на заробітну плату на соціальні пільги ОСОБА_1 в сумі 16378,41 грн з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк»; зобов`язання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повернути ОСОБА_1 неправомірно стягнуті кошти в сумі 16378,41 грн, які були списані з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк»; зняття арешту з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у банківській установі АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2024 року.

Суддя О.В. Малих