Справа № 420/37889/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Крицак Валентини, 6, м. Херсон, 73036), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (ГУ ПФУ в Херсонській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому позивачка просить суд: - визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком їй ОСОБА_1 ; - зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати їй - ОСОБА_1 , до загального трудового стажу період роботи в Бериславській райспоживспілці з 01.03.1980 по 01.02.1985 та призначити пенсію за віком з 14.08.2024 року, тобто з моменту звернення до органів ПФУ.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення №54 від 22.08.2024 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного трудового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки в Бериславській райспоживспілкі з 01.03.1980 по 01.02.1985 року, у зв`язку з тим, що в трудовій книжкі при прийнятті на роботу відсутня назва організації як заголовок.

Позивачка вважає прийняте рішення протиправним, оскільки на роботу в Бериславську райспоживспілку її прийнято 09.07.1979 року, а вже 01.03.1980 переведено в межах цієї ж організації на іншу посаду у відділ оптово-торгової бази. Вказані відомості містяться в трудовій книжці. Водночас, додаткові документи на підтвердження трудового стажу вона фізично взяти не може, так як архівні установи, які уповноважені на видачу відповідних довідок знаходяться в зоні бойових дій.

Ухвалою суду від 11.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.263 КАС України.

Представник ГУ ПФУ в Запорізькій області подав відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що оскаржуване рішення про відмову про призначення пенсії за віком позивачці прийняте, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи згідно наданої заявницею трудової книжки, а саме: 01.03.1980 по 01.02.1985 року, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. Вказане суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працiвникiв. Для зарахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки згідно з Порядком №637, які до заяви долучено не було.

Також представник ГУ ПФУ в Запорізькій області зазначив, що Управління було уповноважене на розгляд конкретної заяви від 14.08.2024 року, тому подальше питання щодо призначення пенсії уповноважене вирішувати лише ГУ ПФУ в Херсонській області, на уобліку якого перебуває позивачка.

Представник ГУ ПФУ в Херсонській області подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши про безпідставність позовних вимог, оскільки для призначення пенсії за віком у позивачки відсутній необхідний страховий стаж в 20 років, страховий стаж якої склав 15 років 1 місяць 25 днів.

До страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи за трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 09.07.1979: - з 01.03.1980 по 01.02.1985 та з 01.04.1991 по 27.08.1991, оскільки відсутня назва підприємств при прийнятті, чим порушено вимоги пункту 2.13 Інструкції №162; - з 01.02.1985 по 17.08.1985, оскільки неможливо ідентифікувати печатку підприємства.

Для підтвердження спірних періодів роботи позивачці необхідно було надати документи передбачені п.3 Порядку №637.

Крім того до страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 16.02.1984), оскільки в наданих документах відсутні відмітки про одержання паспорта. Для зарахування періоду догляду за дитиною до 3-х років необхідно було надати паспорт дитини - ОСОБА_2 або заяву з відповідною позначкою щодо виховання дитини до 3-х років. Проте, своїм правом позивачка не скористалась.

Водночас, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих позивачкою документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .

14.08.2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №54 від 22.08.2024, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років, при наявному 15 років 1 місяць 25 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.03.1980 по 01.02.1985 та з 01.04.1991 по 27.08.1991, оскільки відсутня назва організації як заголовок. Також не зараховано догляд за дитиною 1983 р.н. до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутній штамп про отримання паспорта та у заяві не зазначено, що заявниця здійснювала догляд за дитиною до трьох років.

Позивачка, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії №54 від 22.08.2024 протиправним, звернулася до суду з цим позовом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058-IV в редакції від 09.08.2024, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).

Згідно ч.4 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Позивачка, вважаючи, що нею досягнуто необхідного для призначення пенсії віку та страхового стажу, 14.08.2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принчипом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято оскаржуване рішення №54 від 22.08.2024, згідно якого у заявниці наявний стаховий стаж - у розмірі 15 років 01 місяць 25 днів, що є меншим необхідного.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивачки в рамках частини спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно п. 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз.3 п.2.3 Інструкції №162).

Згідно з абз.1 п.4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

В оскаржуваному рішенні, обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про незарахування до стажу позивачки періодів згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.03.1980 по 01.02.1985 та з 01.04.1991 по 27.08.1991, оскільки відсутня назва організації як заголовок. Також не зараховано догляд за дитиною 1983 р.н. до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутній штамп про отримання паспорта та у заяві не зазначено, що заявниця здійснювала догляд за дитиною до трьох років.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, зазначає про протиправність незарахування до стажу роботи лише періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985.

Відповідно до п.2.17 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Пунктом 2.3 Інструкції №162, який відповідає змісту пункту 2.4 Інструкції №58 встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше за тижневий строк, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п.2.26 Інструкції №162, який відповідає п.2.27 Інструкції №58, запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) до трудової книжки (вкладиша) про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особовій картці, у якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4 Інструкції №162).

Зміст пункту п.2.4 Інструкції №162 відповідає змісту пункту 2.5 Інструкції №58.

Перевіряючи легітимність прийнятого рішення в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно не зарахував до страхового стажу заявниці період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985, враховуючи наступне.

Підставою незарахування періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 визначена відсутність у трудовій книжці назва організації як заголовок.

Згідно копії наданої позивачкою до суду трудової книжки серії НОМЕР_1 , на яких містяться записи №1-4 її трудової діяльності в Бериславській райспоживспілці, а саме: 09.07.1974 прийнята на посаду бухгалтера, 01.03.1980 звільнена у зв`язку з переведенням в оптово-торгову базу райспоживспілки, 01.03.1980 прийнята на посаду бухгалтера в порядку переведення, 01.02.1985 звільнена з роботи за власним бажанням.

Записи внесено на підставі наказів, затверджено підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства. При цьому, записи не містять виправлень, закреслень та неточностей.

Згідно з п.2.13 Інструкції №162 (чинній на час внесення записів) переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому самому порядку, як і прийняття на роботу.

Дійсно в трудовій книжці запис №3 від 01.03.1980 про прийняття позивачки на посаду бухгалтера в порядку переведення не містить назву підприємства. Натомість відомості про назву підприємства наявні у записі №1 від 09.07.1974 про першочергове прийняття на посаду бухгалтера.

Оскільки переведення позивачки 01.03.1980 року здійснювалось в межах одного підприємства, суд вважає, що відсутність повторного зазначення назви підприємства у записі №3 від 01.03.1980 не є порушенням, яке може слугувати підставою для незарахування цього періоду до страхового стажу.

Зазначені записи, включно із записом №3, відповідають вимогам Інструкції №162, зокрема містять усі необхідні реквізити, такі як дата, посада, підстава внесення (наказ), підпис уповноваженої особи та печатка. Відсутність дублювання назви підприємства у записі №3 компенсується інформацією, наведеною у попередніх записах, яка однозначно ідентифікує підприємство як роботодавця.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а сформовано правовий висновок, згідно якого підставою для призначення пенсії є наявність стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Оскільки законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

За встановлених обставин суд дійшов всновку, що трудовою книжкою підтверджується період роботи позивачки з 01.03.1980 по 01.02.1985, отже підлягає зарахуванню.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що рішення від 01.08.2024 №72 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області рішення від 01.08.2024 №72 в частині незарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 та зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області (суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивачки від 14.08.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що на користь позивачки слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області - суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Крицак Валентини, 6, м. Херсон, 73036, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.08.2024 року №72 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва