Справа № 130/2475/24
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Верніка В.М.,

за участі: секретаря судових засідань Тарковської Ю.Р.,

представника позивача Ковалишиної Л.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м.Жмеринка справу за адміністративним позовом адвоката Ковалишиної Лілії Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , із участю третьої особи начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Ковалишина Л.І. в інтересах ОСОБА_1 22.08.2024 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, за вимогами чкого просила визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 13.08.2024 року №5796 про накладення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП адміністративного стягнення у виді 17000 грн штрафу, та закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а також стягнути з відповідача на користь позивачва 605,60 грн судового збору та 6150 грн витрат на правничу допомогу. Адміністративний позов обгрунтовано тим, що 05.08.2024 року працівниками поліції позивача ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Із складеним протоколом сторона позивача не згодна, так як ОСОБА_1 не отримував ніякої повістки, докази щодо вручення йому повістки відсутні. У протоколі ОСОБА_1 зазначено, що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за відсутності повістки. У протоколі також вказано, що позвач у категоричній формі та без поважних причин відмовився від отримання повістки, про що був складенмий акт відмови від одержання повістки. Вважає, що складений протокол про адміністративне правопорушення від 05.08.2024 року не відповідає вимогам ст.254,256 КУпАП, так як за його змістом відображено правопорушення, яке зафіксовано лише працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є зацікавленими особами, та відображено не фактичні дані. Також свідки, зазначені в акті відмови від отримання повістки від 07.07.2024 року, є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.08.2024 року вони з позивачем з`явились до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, який проводила одноособово неуповноважена особа, а саме офіцер адміністративного відділення молодший лейтенант ОСОБА_3 . Також подані заперечення на протокол про адміністративне правопорушення при розляді справи до її матеріалів не буди долучені безпідставно, позаявк щодо них відсутні відомості в оскаржуваній постанові. Не встановлювались обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У протоколі не зазначено місце вручення повістки (а.с.1-5).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 26.08.2024 року відкрито провадження у даній справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

19.09.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 подав відзив на дану позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що 07.07.2024 року о 14 годин 30 хвилин громадянину ОСОБА_1 представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , уповноваженими вручати повістки, під час здійснення оповіщення в Жмеринський МОТГ було оформлено повістку з метою подальшого вручення про його виклик до відповідача на 09:00 годин 08.07.5024 року. Однак, позивач у категоричній формі відмовився від отримання повістки, про що вказними представниками відповідача на виконання п.47 Порядку проведення призову громадян під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок) був складений акт відмови від отримання повістки від 07.07.2024 року. У той же час ОСОБА_1 було оголошено акт відмови та роз`яснено, що йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 годин 08.07.2024 року. Однак, ОСОБА_1 у визначений термін не прибув до відповідача, документів щодо поважних причин неявки не надав. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 29.07.2024 року за вих. №5280 було подано звернення до Жмеринського районного відділу поліції щодо доставлення позивача для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 05.08.2024 року о 13:00 годин працівниками Жмеринського районного відділу поліції позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У поясненнях до протоколу позивач зазначив, що не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за відсутності повістки. Зауважив, що в умовах воєнного стану та під час проведення загальної мобілізації позивач відмовився від отримання повістки, яку йому було оголошено, проте він проігнорував та, ймовірно, намагався ухилитися від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протокол про адміністративне правопорушення власноруч підписано позивачем, відтак вважає, що можна дійти висновку, що він не заперечував щодо того, що йому необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі в країні триває війна, а тому використання технічних приладів, що мають функцію фото- та відеофіксації під час вручення повісток уповноваженими представниками ТЦК та СП обмежено, оскільки всі кошти та засоби спрямовані на оборону держави. У даному випадку належним оповіщенням позивача про виклик вважає акт відмови від отримання повістки (а.с.45-47).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковалишина Л.І. підтримала адміністративний позов і просила його задоволити, скасувавши оспорювану постанову відповідача та закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ОСОБА_1 .

Представник відповідача за його викликом в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, що втім не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 13.08.2024 року №5796 (а.с.22-23) про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за ознаками того, що "Громадянин ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 годин 08.07.2024 року, про що свідчить акт відмови від отримання ним повістки від 07.07.2024 року. Проте, у визначений в повістці термін, зазначений вище громадянин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , документів, що підтверджують поважні причини неявки, громадянин ОСОБА_1 не надав. Таким чином, вчинив порушення ч.3 ст.17 Закону України "Про оборону України", ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці)".

Суд визнає неналежним доказом представлену стороною позивача копію повістки №5332 (а.с.14), оскільки хоча її й видано начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_1 , проте, вона містить вимогу прибути останньому до відповідача на дату 07.08.2024 року, яка є вочевидь відмінною від зазначеної в оскаржуваній постанові дати виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.07.2024 року.

Положення ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вчинення в особливий період дій, передбачених частиною першою цієї статті, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана стаття адміністративного закону є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, що регулюють відповідні обов`язки спеціальних суб`єктів.

Відповідно до приписів ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно вимог ч.7 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до змісту ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно положень ч.3 ст.17 Закону України "Про оборону України" громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно змісту ч.1 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються, зокрема в такому значенні:

особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій;

оповіщення доведення сигналів і повідомлень (директив, розпоряджень) до органів військового управління, центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та населення про оголошення мобілізації, виклик громадян до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також вручення (надсилання) повісток громадянам.

У відповідності до приписів ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.

Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно ч.5 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає, серед решти:

порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.10 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядку №560), оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до вимог п.15 Порядку №560 керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного керівника обласного (Київського та ІНФОРМАЦІЯ_3 з визначеними строками та обсягами призову резервістів та військовозобов`язаних, зокрема видають наказ керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призначення представників такого центру, уповноважених проводити перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років та вручати повістки резервістам та військовозобов`язаним;

здійснюють оповіщення резервістів та військовозобов`язаних у складі груп оповіщення, до складу яких залучаються представники структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, селищних, сільських рад, підприємств, установ, організацій, представники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки і поліцейські.

Оповіщення резервістів та військовозобов`язаних може здійснюватися представниками районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки окремо від груп оповіщення.

У відповідності до п.п.1 п.27 Порядку №560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою:

взяття на військовий облік;

проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Згідно п.28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до приписів п.31 Порядку №560 повістки мають право вручати серед решти представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Призначення представників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та підприємств (установ, організацій), уповноважених вручати повістки, здійснюється наказом відповідного керівника, який є підставою для видачі службового посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки (додаток 1-1).

Згідно п.34 Порядку №560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Відповідно до п.35 Порядку №560 представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення.

Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно приписів п.40,41 Порядку №560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

У відповідності до вимог п.45 Порядку №560 повістки для оповіщення видаються представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженому їх вручати, під підпис в журналі реєстрації повісток (додаток 3). Після завершення заходів оповіщення такий представник звітує про кількість виписаних та вручених повісток.

Згідно п.47 Порядку №560, якщо особа підлягає оповіщенню відповідно до розпорядження голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, їй вручається повістка.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі відмови від отримання повістки поліцейський, який входить складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до застережень п.69 Порядку №560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

У відповідності до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Так, в ході судового розгляду даної справі судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 визнано винним у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що є кваліфікуючими ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Суд визнає необгрунтованими викладені у відзиві доводи представника відповідача стосовно достатності на його думку складеного двома працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 акту від 07.07.2024 року (а.с.17,55) про відмову позивача ОСОБА_1 від отримання повістки щодо виклику останнього до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.07.2024 року (а.с.56), оскільки власне акт про відмову громадянина від отримання повістки не належить до виключного переліку документальних відомостей, які наведеними вище вимогами п.п.1 п.41 Порядку №560 визначені належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у за відповідно обставин вручення повістки.

При цьому, наголошення представника відповідача на обмеженість забезпечення технічними засобами відеофіксації для їх використання під час вручення повісток уповноваженими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок спрямування усіх коштів та засобів на оборону країни в умовах оголошеного воєнного стану не становлять спеціального виокремлення з обов`язку службової особи органу державної влади діяти лише у визначений законом спосіб у відповідності до загальновідомих приписів ч.2 ст.19 Конституції України, належне виконання якого за потреби заздалегідь не виключається шляхом здійснення вручення громадянам повісток у встановленому порядку групами оповіщення в складі серед решти працівників поліції, які у своїй службовій діяльності наразі є укомлектованими відповідними технічними засобами відеофіксації, а саме портативними відеореєстраторами, порядок використання ними яких під час виконання повноважень регламентовано відповідною Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026.

За змістом оскаржуваної постанови відповідача не надано ніякої правої оцінки відповідним запереченням на протокол про адміністративне правопорушення від 05.08.2024 року, поданим письмово захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокатом Ковалишиною Л.І. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.57), виходячи з того, що ці заперечення у єдиному переліку матеріалів, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову від 13.08.2024 року №5796, відповідачем надано суду згідно ухвали від 26.08.2024 року (а.с.48). Натомість вказані заперечення містять суперечливі вказаній обставині відомості щодо їх вхідної реєстрації наступного дня 14.08.2024 року із довільними резолюціями щодо прийняття їх до відома.

Також суду відповідачем не представлено копії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення представників даного центру, зокрема двох його працівників, якими складено акт від 07.07.2024 року про відмову позивача ОСОБА_1 від отримання повістки та доведено до останнього його зміст, як уповноважених вручати повістки резервістам та військовозобов`язаним у відповідності до вимог п.15 Порядку №560 щодо стверджуваних стороною відповідача обставин вчинення таких дій уповноваженними особами.

Окрім того, ані у протоколі про адміністративне правопорушення від 05.08.2024 року (а.с.15,49), ані в оскаржуваній постанові (а.с.22) не вказано ким саме та в якому місці здійснювалося вручення ОСОБА_1 повістки про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо статусу уповноважених осіб на здійснення оповіщення та відповідності їхнім повноваженням певного місця її вручення.

З урахуванням вказаних обставин суд визначає помилковим встановлення відповідачем в оскаржуваній постанові від 13.08.2024 року №5796, що нез`явлення ОСОБА_1 за його викликом 08.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 становило порушення вимог ч.3 ст.17 Закону України "Про оборону України", ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, не містять допустимого доказу щодо вручення заздалегідь йому уповноваженими особами відповідної повістки або щодо його відмови від її отримання та оголошення йому змісту складеного акту про відмову від отримання повістки. Тому за відсутності здійсненого у встановленому порядку виклику ОСОБА_1 на вказані дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього не виникло обов`язку прибувати за таким неналежним викликом, що виключає умисел та вину саме ОСОБА_1 у нез`явленні за ним 08.07.2024 року до відповідача, тобто відсутність у його діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, у зв`язку з чим протокол від 05.08.2024 року про дане адміністративне правопорушення складений безпідставно.

Решта доводів сторони позивача стосовно складання акту про відмову позивача ОСОБА_1 від отримання повістки окремими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 як зацікавленими особами, а також щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 неуповноваженою особою судом визнається необгрунтованими, оскільки за відповідних обставин працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначеному порядку уповноважені самостійно вчиняти такі процесуальні дії, а здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення службовою особою, відмінною від службової особи, якою винесено оскаржувану постанову, не доведено жодними належними і допустимими доказами.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, що він діяв на підставі закону, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасованю судом, а провадження у справі про адміністартивне правопорушення належить закрити.

Щодо питання про розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн (а.с.6), тому ці судові витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2

Також з урахуванням документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу згідно представленого їх розрахунку в сумі 6150 грн (2150 грн + 4000 грн) (а.с.24-26,29-33), пропорційно задоволеним позовним вимогам та відхилених судом частини підстав їх обгрунтування стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2500 грн даного виду судових витрат.

Керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.7, 9, 210, 235, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 288 КУпАП, ст.2, 72, 77, 139, 241-246, 250, 268, 269, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 13.08.2024 року №5796 про накладення за ч.3 ст.210-1 КУпАП адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, провадження в адміністративній справі щодо останнього закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 ) 605 гривень 60 копійок судового збору та 2500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11.11.2024 року.

Суддя Вернік В.М.