Справа № 540/3059/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/3059/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання відмови в отриманні одноразової грошової допомоги протиправною, зобов`язання здійснити належні виплати військовослужбовцю,-

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (далі МО України), в якому позивач просив:

- визнати відмову Міністерства оборони України в призначенні позивачу виплати одноразової грошової допомоги, згідно пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VІІІ) (далі Закон №2011-XII) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії) (Протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 вересня 2020 року за №125) протиправною;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу виплату одноразової грошової допомоги, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VІІІ) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він при проходженні військової служби отримав поранення (контузію), що стало підставою для звільнення зі служби за станом здоров`я 28.12.2019 року. 27.12.2019 року госпітальна ВЛК військової частини НОМЕР_1 провела медичний огляд позивача з метою визначення придатності до військової служби, та у березні 2020 року пройшов медико-соціальну експертну комісію (далі - МСЕК), за рішенням якої 07.04.2020 року встановлено позивачу відсоток втрати працездатності внаслідок захворювання без встановлення інвалідності, отриманого під час служби та пов`язаного із захистом Батьківщини. При цьому відсоток втрати працездатності було встановлено не вірно, та лише 07.05.2020 року позивач остаточно отримав відповідну довідку. В подальшому, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, одразу після отримання всіх необхідних для цього документів. Однак комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила ОСОБА_1 у виплаті відповідної грошової допомоги, оскільки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції від 06 вересня 2018 року) встановлено тримісячний термін звернення для отримання відповідних виплат після звільнення з військової служби. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки ключовим фактором є те, що втрата працездатності повинна настати у тримісячний термін з дня звільнення особи з військової служби, зволікань з боку позивача щодо проходження огляду, встановлення відсотка втрати працездатності та звернення з вказаною заявою не було, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

На виконання ухвали суду від 01.05.2024 року позивач надав пояснення щодо обставин, які передували отриманню довідки МСЕК. Зокрема вказав, що у березні 2020 року звернувся до Херсонської обласної МСЕК з метою встановлення ступеня втрати працездатності та/або встановлення інвалідності внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, однак внаслідок запровадження карантину по всій території України через поширення COVID-19 розгляд звернення було відкладено на невизначений термін та лише 07.04.2020 року Херсонська обласна МСЕК встановила 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, отриманої 08.06.2018 року та видала відповідну довідку. Позивач вважає, що твердження про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з пропущенням тримісячного терміну звернення до органу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки строк розгляду такого звернення перевищив 3 місяці не з його вини.

Представник Міністерства оборони України надав до суду відзив на адміністративний позов, який мотивований тим, що 28.12.2019 року позивача звільнено з військової служби, 07.04.2020 року позивачу органами МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності 25%, що підтверджується довідкою серії 10ААА №004891. Таким чином, ОСОБА_1 встановлено часткову втрату працездатності понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, тому призначення і виплата одноразової грошової допомоги в такому разі не здійснюється. Враховуючи положення п.7 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на момент встановлення ступеню втрати працездатності) та п.п. 7, 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, відповідач приймаючи рішення 03.09.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (протокол №125) діяла правомірно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також представник відповідача вказує, що неотримання позивачем довідки від МСЕК раніше, ніж 07 квітня 2020 року, не пов`язано із компетенцією Міністерства оборони України, та не є наслідком неправомірних дій, рішень чи бездіяльності Міністерства оборони України.

На виконання ухвали суду від 01.05.2024 року представник відповідача вказує, що у Міністерства оборони України не може бути доказів щодо дати надходження документів ОСОБА_1 до МСЕК, адже позивач самостійно подавав документи до МСЕК, а також наводить окремі норми Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 (в редакції станом на 03.09.2020). Крім того, вказує, що за твердженням позивача він отримав на руки свідоцтво про хворобу №5 (містить постанову ВЛК) від 22.01.2020 після 06.02.2020, проте не вказує дату його отримання, при цьому з матеріалів справи, а саме копії направлення на консультацію від 06.03.2020, вбачається, що ОСОБА_1 консультувався в інших медичних закладах, а не у військовому шпиталі. Отже, неотримання позивачем довідки від МСЕК раніше, ніж 07 квітня 2020 року, не пов`язано із компетенцією Міністерства оборони України, та не є наслідком неправомірних дій, рішень чи бездіяльності Міністерства оборони України.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", оформлені протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 вересня 2020 року за № 125.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей".

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання відмови в отриманні одноразової грошової допомоги протиправною, зобов`язання здійснення належних виплат військовослужбовцям скасовано.

Ухвалено у справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Верховним Судом постановою від 08.04.2024 року по справі №540/3059/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №540/3059/20 скасовано.

Справу №540/3059/20 направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою 30.04.2024 року справу №540/3059/20, що направлена Верховним Судом на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, призначено до розгляду головуючому судді Іванову Е.А.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику) повідомлення осіб. Також вказаною ухвалою суду зобов`язано ОСОБА_1 надати пояснення з окресленого питання Верховним Судом у постанові від 08.04.2024 року по справі №540/3059/20 та зазначити всі обставини, які передували отриманню довідки МСЕК та у разі наявності надати належним чином засвідчені докази на підтвердження таких обставин. А також у разі наявності доказів/відомостей щодо дати надходження документів позивача до МСЕК, надати/вказати суду такі докази/відомості. Зобов`язано Міністерство оборони України надати докази щодо дати надходження документів ОСОБА_1 до МСЕК з урахуванням окреслених обставин у постанові Верховного Суду від 08.04.2024 року по справі №540/3059/20.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.04.2022 року взятий на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно з довідкою від 28.07.2022 року №740/33/2160 позивач в період з 30.04.2018 по 13.06.2018, з 09.08.2018 по 22.10.2018, з 17.11.2018 по 28.02.2019, з 19.07.2019 по 07.08.2019, з 26.08.2019 по 25.09.2018, з 26.09.2019 по 16.12.2019 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення заходів м. Маріуполь, Донецької області.

08.06.2018 року позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не заперечується сторонами.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №277 від 28.12.2019 року, старшого матроса ОСОБА_1 , старшого сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу ВЧ НОМЕР_2 , звільненого з військової служби в запас наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26 грудня 2019 року №148-РС, відповідно до пункту "2" підпункту "а" (у зв`язку із закінченням контракту) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що 28 грудня 2019 року справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 28 грудня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу частини, з 15 грудня знято зі всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення по нормі згідно з каталогом продуктів харчування під час повсякденної діяльності (обід) з 02 січня 2020 року.

07.04.2020 року під час первинного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 встановила ОСОБА_1 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, отриманої 08.06.2018 року, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА №004891 від 07.04.2020 року. Водночас через невірно вказаний відсоток втрати працездатності 07.05.2020 року позивач отримав виправлену довідку серії 10 ААА №004891 від 07.05.2020 року, у якій дата огляду вказана 07.05.2020 року.

12.05.2020 року позивач звернувся з заявою про отримання одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_4 та до заяви додав, зокрема, довідку серії 10 ААА №004891 від 07.05.2020 року.

За результатами розгляду заяви позивача стосовно призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум винесла протокол від 03.09.2020 року №125, відповідно до якого дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), якого 28.12.2019 року звільнено з військової служби та 07.04.2020 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталося 08.06.2018 року (довідка МСЕК серія 10 ААА №004891 від 07.04.2020 року.

Підставою відмови слугувало порушення позивачем, визначеного п.7 ч.2 ст.16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 року №2522-VIII), тримісячного терміну встановлення ступеню втрати працездатності після звільнення з військової служби, а саме: «Заявника звільнено з військової служби 28.12.2019 року, а 07.04.2020 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби».

Листом №6/2/3510 від 14.09.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача про результат розгляду його заяви Департаментом фінансів Міністерства оборони України та прийняту відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (Протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.09.2020 року №125).

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Розділом ІІ Закону №2011-XII встановлені права військовослужбовців, в тому числі і право на одноразову грошову допомогу.

Згідно з приписами ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з ч.3 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно з ч.6 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ).

Стаття 16-4 Закону №2011-XII визначає підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Частиною 9 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм її призначення та виплати, встановлювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Абзацом 4 п.3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку №975 встановлено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;

50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби.

Пункт 11 Порядку №975 визначає, які документи подаються уповноваженому органу для виплати одноразової грошової допомоги.

Приписами п.13 Порядку №975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

З наведених приписів законодавства висновується, що, у межах спірних правовідносин, при вирішенні питання про наявність у особи права на одноразову грошову допомогу, п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII передбачене строкове обмеження щодо часу втрати особою, звільненої з військової служби, працездатності, а саме не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. При цьому, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 28.12.2019 року, та 07.05.2020 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА №004891 від 07.05.2020 року.

Таким чином, 07.05.2020 року є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, за отриманням якої позивач звернувся 12.05.2020 року, тобто ступінь втрати працездатності позивачу встановлена понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Вказані обставини сторонами не заперечуються. При цьому, відповідач наполягає, що підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги є саме факт встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Водночас суд враховує, доводи позивача, що ним не було допущено зволікань під час підготовки документів для проходження МСЕК та отримання відповідної довідки про встановлення відсотка втрати працездатності.

Зокрема, позивач зазначає, що свідоцтво про хворобу №5 від 22.01.2020 року, що також містить постанову штатної ВЛК щодо позивача, отримав після 06.02.2020 року (за твердженням позивача в кінці лютого 2020 року), та як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про хворобу №5 від 22.01.2020 року, остання містить печатку військової частини з вхідним номером реєстрації 297 та дату 06.02.2020 року, згодом вказаний документ був направлений позивачу. Крім того, матеріали справи містять копію направлення на консультацію від 06.03.2020 року, з якої вбачається, що позивач консультувався в медичних закладах, а також відповідні медичні записи лікарів від 10.03.2020 року, 11.03.2020 року, 12.03.2020 року, 13.03.2020 року, 18.03.2020 року, 03.04.2020 року, що підтверджують активне вчинення дій позивачем щодо огляду стану його здоров`я.

Разом з цим, тільки 07.04.2020 року під час первинного огляду Херсонська обласна МСЕК встановила ОСОБА_1 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, отриманої 08.06.2018 року, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА №004891 від 07.04.2020 року та видала виправлену довідку серії 10 ААА №004891 від 07.05.2020 року. Після чого 12.05.2020 року позивач невідкладно звернувся з заявою про отримання одноразової грошової допомоги до якої додав довідку серії 10 ААА №004891.

Крім того, позивач вказує, що у зв`язку з початком пандемії COVID-19 та запровадженням карантину по всій території України, процедура встановлення відсотка втрати працездатності відбувалася у строки, які не дали можливості дотриматись вимог п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII.

З даного приводу, суд зауважує, що відповідно до ст.29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р. постановою КМУ від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому до вказаної Постанови КМУ вносилися зміни, зокрема щодо дати до якої встановлено карантин на усій території України та дія карантину продовжувалася, а також було постановлено, зокрема, Міністерству охорони здоров`я забезпечити: тимчасове припинення проведення планових заходів з госпіталізації та планових операцій, крім термінових та невідкладних; максимальну готовність та перепрофілювання медичних закладів для прийому та лікування інфікованих хворих у тяжких станах.

Та, відповідно до п.4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 (в редакції на час спірних правовідносин), медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (п.15 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317).

Враховуючи, що МСЕК проводить огляд особи за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, а також положення ч.3 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, відповідно до якої визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства, суд відхиляє доводи представника відповідача з посиланням на копію направлення позивача на консультацію від 06.03.2020, що ОСОБА_1 консультувався в інших медичних закладах, а не у військовому шпиталі.

Враховуючи вищевикладене, пояснення сторін та наявні в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що позивач зі свого боку вчинив всі можливі від нього дії для проходження МСЕК та отримання відповідної довідки у тримісячний строк після звільнення з військової служби. Також суд враховує, що введення карантину на усій території України, початок поширення на території України коронавірусу COVID-19 та перенесення у зв`язку з цим огляду позивача МСЕК не залежали від ОСОБА_1 та він не міг вплинути на вказані обставини та отримати довідку МСЕК раніше, ніж 07.04.2020 року.

При цьому відповідач відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 не врахував вказаних обставин та врахував лише факт встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, тобто порушення позивачем, визначеного п.7 ч.2 ст.16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 року №2522-VIII), тримісячного терміну встановлення ступеню втрати працездатності після звільнення з військової служби.

Таким чином, позивач вчинив всі залежні від нього дії з метою отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги. На переконання суду, в цьому конкретному випадку позивач не має зазнавати жодних негативних наслідків від того, що огляд не відбувся до 28.03.2020 року, так само як і необхідність отримання виправленої довідки з вірно вказаним відсотком втрати працездатності не з вини позивача не може впливати на його особисті права.

Тому посилання відповідача на відсутність у позивача права на цю допомогу у зв`язку з пропуском тримісячного строку є помилковим.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.09.2022 року по справі №200/4753/20-а.

Європейський суд з прав людини у свої практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі «Гурепка проти України» від 06 вересня 2005 року). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі «Кудла проти Польщі» від 26 жовтня 2000 року).

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2018 року по справі №816/978/16 та постанові від 21.06.2018 року по справі №816/958/16.

Враховуючи, що позивач набув і реалізував право на передбачену п.7 ч2 ст.16 Закону №2011-XII одноразову грошову допомогу у встановленому законодавством порядку, а рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є помилковим, прийнятим без урахування всіх обставин, які мали значення при вирішенні цього питання, суд доходить до висновку, що відмова в призначенні позивачу виплати одноразової грошової допомоги викладена в Протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 вересня 2020 року за №125 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VІІІ) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії).

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому суд враховує, висновок Верховного Суду у постанові від 16.03.2020 у справі №295/2816/17, що «суди дійшли правильного висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення і захворювань, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У Міністерства оборони України, в даному випадку, відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а отже і відсутні перешкоди у здійсненні нарахування та виплати позивачу одноразової грошової».

Безпосереднє втручання суду в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень допускається, як виняток, у випадку, коли обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини у публічно-правовій сфері, а також зібрані у справі докази дають підстави для висновку про безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке повинно бути прийнято з урахуванням висновків, зроблених судом у цій справі.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року в справі №360/530/17-а.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги, згідно пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VІІІ) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії) викладену в Протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03 вересня 2020 року №125.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06 вересня 2018 року №2522-VІІІ) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.295, 297 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ).

Суддя Іванов Е.А.