Справа № 380/22828/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань продовження процесуального строку

30 грудня 2024 рокусправа № 380/22828/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кузан Р.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

08.11.2024 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання ОСОБА_1 , 1977 р.н., здоровим та придатним до військової служби по мобілізації;

- визнати протиправним та скасувати наказ, яким ОСОБА_1 призвано та зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби через службову невідповідність, оскільки він із-за порушення нормативних актів про мобілізацію був незаконно зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою судді від 13.11.2023 позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення вказаної ухвали.

Позивачу роз`яснено про необхідність подання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду наступних документів: - заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску; - належним чином завірені копії рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання ОСОБА_1 , 1977 р.н., здоровим та придатним до військової служби по мобілізації та наказу, яким ОСОБА_1 призвано та зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

На виконання вимогу ухвали суду, представником позивача 24.11.2024 до суду подано клопотання про витребування доказів. Також, представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, а якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВЛК (оформлену у вигляді довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4724/2 від 06.09.2023;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №262 від 22.09.2023 в частині призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 та наказ (по стройовій частині) №270 від 21.09.2023 про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду. В заяві вказує, що про порушення своїх прав щодо незаконного винесення рішення ВЛК позивач дізнався з ухвали про застосування запобіжного заходу від 01.10.2024. Позивач не міг знати та передбачити, що проти нього була порушена кримінальна справа за ч. 5 ст. 407 КК України. Вважає, що термін позовної давності має обчислюватись з 01.10.2024. Також вказує, що довідки ВЛК та інших документів позивач не має в наявності. Таким чином просить, визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити строк звернення до адміністративного суду.

Надаючи оцінку таким доводам позивача суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При визначенні поважності причин пропуску строку звернення до суду слід виходити з правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 31.05.2023 у справі № 160/9356/22, згідно з якою поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для встановлено, що якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також Верховний Суд зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

З матеріалів позовної заяви випливає, що позивач оскаржує рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.09.2023 та накази від 21.09.2023 та від 22.09.2023. В той же час, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 08.11.2024, тобто після закінчення строку, установленого законом.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Згідно з позицією, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 160/6211/21, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, а також судового рішення. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності, поведінки сторін, значимості справи та її впливу н суспільні відносини і національну безпеку, наявності фундаментальної судової помилки, а також непереборності обставин, що спричинили пропуск строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, представник позивача вказує що про порушення своїх прав щодо незаконного винесення рішення ВЛК позивач дізнався з ухвали про застосування запобіжного заходу від 01.10.2024.

В ухвалі Личаківського районного суду м. Львова про застосування запобіжного заходу від 01.10.2024 у справі №463/8930/24 суд вказав на таке:

«Будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У порушення вказаних вимог солдат ОСОБА_1 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, солдат ОСОБА_1 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 22.09.2023 самовільно залишив розташування пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

Відтак, у період з 22.09.2023 по теперішній час солдат ОСОБА_1 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_1 , до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

18.09.2024 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обґрунтованість якої підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням про вчинення злочину; матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини; протоколами допитів свідків за вказаним фактом.»

Отже, як випливає зі змісту вказаної ухвали Личаківського районного суду м.Львова, позивач перебував у розташуванні пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та 22.09.2023 самовільно залишив військову частину. Відтак, позивачу ще 22.09.2023 було відомо про прийняті відповідачем накази та рішення ВЛК.

Крім цього суд зазначає, що позивачу 18.09.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення розташування військової частини, що свідчить про те, що на момент прийняття судом ухвали про застосування запобіжного заходу позивачу вже було відомо про оскаржувані накази.

Суд також зазначає, що в період з моменту проходження ВЛК (06.09.2023) по момент вручення повідомлення про підозру (18.09.2024) позивачем жодних дій щодо встановлення придатності чи не придатності до військової служби не вживалося.

Тому суд вважає, що наведені представником позивача підстави для поновлення строку звернення до суду у цій справі знаходяться поза межами обставин, з якими норма ч.1 ст.121 КАС України пов`язує можливість поновлення процесуального строку.

За загальним правилом, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер та яка виникла з обставин, незалежних від позивача.

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Проте представником позивача не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутися до суду в межах встановленого строку.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 4 ст. 161 КАС України).

Відповідно до ч.ч.1, 4, 5 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1-2 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Так, позивач оскаржує постанову ВЛК (оформлену у вигляді довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4724/2 від 06.09.2023, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №262 від 22.09.2023 в частині призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 та наказ (по стройовій частині) №270 від 21.09.2023 про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, спірних рішень, позивачем суду не надано, що суперечить вимогам п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Щодо вимоги позивача про витребування у відповідача постановм ВЛК (оформлену у вигляді довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4724/2 від 06.09.2023, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №262 від 22.09.2023 в частині призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 та наказу (по стройовій частині) №270 від 21.09.2023 про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає, що як передбачено частиною першою ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Пунктом 4 ч.2 ст.80 КАС України визначено, що у клопотанні про витребування доказів повинні бути зазначені заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

При цьому, позивач не вказав які заходи самостійно вжив для отримання згаданих доказів, не надав суду жодних доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цих доказів.

Відтак, позивачу необхідно надати витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 06.09.2024 №564, відомостей щодо підстав прийняття спірного наказу.

Відповідно до ст.119 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/2429/24 на п`ять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.119, 121, 169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/22828/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2024, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.І. Кузан