Справа № 140/11994/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/11994/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також ГУ ПФУ у Київській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) у якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком;

2) зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період його роботи з 03.06.1988 по 01.04.2000 в колгоспі «Росія», а ГУ ПФУ у Київській області призначити та виплатити пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати виникнення права на призначення пенсії, а саме з 31.03.2024.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28.03.2024 він через вебпортал електронних послуг звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням №2 від 04.04.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до загального стажу не враховано періоди з 03.06.1988 по 01.04.2000 (відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками).

Отримавши додаткові архівні довідки на підтвердження стажу трудової діяльності позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Проте рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 йому знову відмовлено у призначенні пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що до страхового стажу заявника не зараховано період роботи в колгоспі згідно архівних довідок №342, №343, №344 від 20.09.2024 оскільки особисті дані заявника (по батькові) в довідках вказано не повністю; в довідках про заробітну плату №339, №341 від 20.09.2024 відсутній акт перевірки первинних документів.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 протиправним. Вказує, що трудова діяльність колгоспників підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. У його трудовій книжці наявні всі відомості про прийом у члени колгоспу, звільнення, відпрацьовану норму трудоднів та встановлений мінімум таких трудоднів.

Звертає увагу, що при подані заяви про призначення пенсії окрім трудової книжки ним додатково подані відповідні архівні довідки, які містять інформацію про відпрацьовану кількість трудоднів та заробітну плату за періоди роботи в колгоспі.

З огляду на вказане позивач вважає, що наявні підстави для скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати вищезазначені періоди роботи до загального стажу та призначити пенсію.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачам надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 31).

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Київській області позовні вимоги ОСОБА_1 заперечила та зазначила, що надані позивачем на підтвердження права на пенсію архівні довідки №342, №343, №344 від 20.09.2024, видані Комунальним підприємством «Трудовий архів» Згурівської селищної ради Київської області, не містять даних про повні особисті дані позивача (по батькові в довідках не вказано або ж вказано неповністю). Як наслідок, такі довідки не можливо взяти до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Окрім того звертає увагу суду на тому, що ГУ ПФУ у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача, а тому підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області вчиняти будь-які дії, пов`язані із призначенням пенсії, відсутні.

ГУ ПФУ у Волинській області також подано відзив на позовну заяву у якому представник даного відповідача зазначила, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача щодо непроведення перерахунку (перегляду) пенсії позивача не можна вважати неправомірними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

У відповідях на відзив відповідачів представник позивача підтримав обгрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, просив позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

20.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що згідно наданих до заяви документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 07 місяців 08 днів.

До страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 :

-період роботи з 29.04.1986 по 12.05.1986, оскільки в даті прийняття та в даті наказу про прийняття наявне виправлення, яке не завірене належним чином;

-період отримання матеріальної допомоги з 16.04.2001 по 12.10.2001, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу зараховується тільки період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;

-згідно атестату № 7727 період навчання з 01.09.1979 по 30.08.1980, оскільки зазначене в атестаті прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає даним паспорта;

-період роботи в колгоспі згідно архівних довідок №342, №343, №344 від 20.09.2024, оскільки особисті дані заявника (по батькові) в довідках вказано не повністю; .

-довідок про заробітну плату №339, №340, №341 від 20.09.2024, оскільки відсутній акт перевірки первинних документів (а.с. 25).

Вважаючи рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулась до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до його страхового стажу період роботи в колгоспі, а ГУ ПФУ у Київській області призначити та виплатити пенсію з 31.03.2024.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 1 даного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з наявної в матеріалах трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач 03.06.1988 був прийнятий в члени колгоспу «Росія» Згурівського району Київської області на підставі наказу №5 від 03.06.1988 (запис №9) та 01.04.2000 позивач був звільнений з членів колгоспу за згодою сторін на підставі протоколу №6 від 03.04.2000 (а.с. 11-12).

На виконання пункту 5 та 6 Основних Положень роботодавцем (колгоспом) вівся розділ в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Записи трудової книжки позивача є чіткими, зрозумілими та не підлягають подвійному тлумаченню, відтак, є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу. Доказів, які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

З огляду на наведене суд приходить висновку, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 містить повну інформацію про встановлений мінімум трудової участі позивача, фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі «Росія» за спірний період та інформацію про підставу внесення таких записів, що є достатнім для зарахування періодів трудової діяльності позивача в колгоспі до його страхового стажу.

Також суд звертає увагу на те, що з метою підтвердження періоду роботи в колгоспі та відпрацьованих трудоднів ОСОБА_1 додатково надав органам Пенсійного фонду архівні довідки Комунального підприємства «Трудовий архів» Згурівської селищної ради Київської області №339, 340, 341, 342, 343, 344 від 20.09.2024, які містять дані про те, що позивач дійсно працював у колгоспі «Росія» с. Жовтневе, Згурівського району Київської області у період з 1988 по 2000, трудодні позивача за вказаний період та розмір його заробітної плати (а.с. 15-20).

Як випливає із тексту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області не взято до уваги вказані архівні довідки через те, що особисті дані заявника (по батькові) в довідках вказано не повністю, а в довідках про заробітну плату №339, №340, №341 від 20.09.2024, відсутній акт перевірки первинних документів. Аналогічні обгрунтування щодо правомірності прийнятого рішення викладені відповідачами у відзивах на позовні заяви.

Разом з тим суд звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладено правову позицію, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Однак у цьому випадку відповідачем не вжито жодних заходів з метою отримання певної інформації щодо достовірності записів трудової книжки позивача.

З огляду на вказане, обставини справи та наведений вище аналіз законодавства спростовують доводи пенсійного органу про правомірність оскаржуваного рішення та про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000.

Суд звертає увагу, що згідно оскаржуваного позивачем рішення ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 до страхового стажу ОСОБА_1 , окрім описаних вище періодів його трудової діяльності в колгоспі, не зараховано також:

-період роботи позивача з 29.04.1986 по 12.05.1986 (оскільки в даті прийняття та в даті наказу про прийняття наявне виправлення, яке не завірене належним чином);

-період отримання матеріальної допомоги з 16.04.2001 по 12.10.2001 (оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу зараховується тільки період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації);

-період навчання з 01.09.1979 по 30.08.1980 (оскільки зазначене в атестаті №7727 прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає даним паспорта).

У позовній заяві позивач оскаржує дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування до його страхового стажу періодів роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000. Обґрунтувань щодо протиправності дій відповідача-2 в частині незарахування до його страхового стажу інших періодів позовна заява не містить.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на вказане та заявлені позовні вимоги, спірне рішення ГУ ПФУ у Волинській області №42 від 27.09.2024 слід визнати протиправним та скасувати частково, а саме в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000.

Для захисту прав позивача необхідно задовольнити і похідні позовні вимоги та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1 передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Так, у межах спірних правовідносин заява ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Волинській області та за результатом її розгляду прийнято оскаржуване в межах даної справи рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсії за віком є саме ГУ ПФУ у Волинській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Натомість, ГУ ПФУ у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини щодо визнання його дій/бездіяльності протиправними та, як наслідок, покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Київській області заявлені безпідставно.

Разом з тим, слід звернути увагу і на тому, що функції органів Пенсійного фонду України щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема, самостійно здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.

Однак, наявні підстави для захисту прав позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у вказаному рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу».

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

Щодо розподілу судових витрат, між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 14.10.2024 (а.с. 5).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області, яким і прийнято протиправне рішення.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №42 від 27.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі «Росія» з 03.06.1988 по 01.04.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, що викладені у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605, 60 (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 31 грудня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10; ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6; ).

Суддя Н. В. Стецик