Справа № 360/984/24
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/984/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого звернулась адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна (далі представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 відносно позивача стосовно ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 10 липня 2023 року по 31 липня 2024 року не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити позивачу його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 10 липня 2023 року по 31 липня 2024 року не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 відносно позивача стосовно ненарахування та невиплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі включно за весь час затримки виплати;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі включно за весь час затримки виплати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 і на теперішній час виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. При цьому, відповідач протиправно, починаючи з 29 січня 2020 року, розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення його майнових прав, гарантованих статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі та до зменшення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, премії.

31 липня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/92/24 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума перерахованого грошового забезпечення у розмірі 288707,15 грн. При цьому відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення у повному обсязі.

Позивач вважає протиправними ненарахування та невиплату йому середнього заробітку за час несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення у повному обсязі.

Окрім того, вважає за необхідне стягнути з відповідача втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за весь час затримки виплати за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі.

З посиланням на положення статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України, постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100, Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ВЧ НОМЕР_1 02 жовтня 2024 року подала відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що позивач проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби України та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі начальника загону) від 22 червня 2023 року № 330-ОС «Про особовий склад» звільнений з військової служби за підпунктом «ґ» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та наказом начальника загону від 10 липня 2023 року № 399-ОС «Про особовий склад» був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі 360/92/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року, визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, а також: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки у кількості 98 діб; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 35 днів, за 2023 рік у кількості 18 діб; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок виплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, а також: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки у кількості 98 діб; грошової компенсації за невикористані дні

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі 360/92/24 позивачу 29 липня 2024 року згідно з платіжною інструкцією від 29 липня 2024 року № 6173, розрахунковим листом від 30 вересня 2024 року № 749 здійснено перерахунок грошового забезпечення та інших виплат у розмірі 288757,15 грн (військовий збір 4397,32 грн).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі № 560/19611/23 відкрито провадження у справі ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Приводом для звернення до суду була несвоєчасно виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (компенсацію за неотримане речове майно) за період з 10 липня 2023 року по 24 жовтня 2023 року у розмірі 11514,97 грн.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/23 позивачу згідно з платіжною інструкцією від 25 січня 2024 року № 546, розрахунковим листом від 30 вересня 2024 року № 755 перерахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9269,56 грн (пдфо 2072,69 грн., військовий збір 172,72 грн).

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачем заявлений період 10 липня 2023 року по 24 жовтня 2023 року (106 календарних днів).

За усталеною практикою Верховного суду (справи № 910/4518/16 і № 380/152/20) стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в рамках справи № 560/19611/23 позивач самостійно визначив момент припинення «триваючого правопорушення» (тобто несвоєчасного розрахунку при звільненні) та визначив день фактичного розрахунку.

Повертаючись до положень статті 117 КЗпП України є зрозумілим, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Звертаючись до суду з позовами щодо стягнення коштів (у цьому випадку позивач подав чотири позови: № 560/20131/23, № 560/16950/23, № 360/94/24 і № 560/14212/23) позивачу достеменно відомо, що розрахунок буде проведений за кожним рішенням суду окремо в залежності від дати прийняття рішення, відповідно у нього виникне право на звернення до суду із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, позивачу достеменно відомо, що не може бути «декілька» днів фактичного розрахунку (за різними рішеннями суду).

Відтак, вказане свідчить про недобросовісну поведінку позивача щодо звернення з позовами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за результатами розгляду кожного позову окремо. На думку відповідача, днем фактичного розрахунку є день, коли позивач отримає кошти за останнім рішенням суду в рамках всіх позовів поданих до ВЧ НОМЕР_1 . Проте позивач самостійно визначив день фактичного розрахунку в рамках справи № 560/19611/23.

Нормами статті 117 КЗпП України не передбачено подвійного нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, відповідач з урахуванням рішення суду у справі № 560/19611/23 відшкодував середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням вимог статті 117 КЗпП України в межах 6 місяців, відповідно відповідач виконав обов`язок щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі немає.

У разі якщо суд дійде до іншого висновку, відповідач просить врахувати наступні пояснення.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З урахуванням положень статті 117 КЗпП України виходить, що період стягнення середнього заробітку має бути з 10 липня 2023 року (наступний день після звільнення) по 31 липня 2024 року (день фактичного розрахунку), проте вказаний період має бути обмежений шістьма місяцями, тобто 183 дня.

Відповідно до довідки про доходи від 21 листопада 2023 року № 576 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 1150,18 грн. Розмір середньоденного встановлений рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, тому в силу вимог частини 4 статті 78 КАС України не потребує доведення.

Таким чином середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені становить 1150,18 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 183 календарних днів (час затримки розрахунку з 10 липня 2023 року по 31 липня 2024 року, в межах 6 місячного обмеження) = 210482,94 грн. Однак, ця сума є неспівмірною по відношенню до суми з якою, на думку позивач, прострочена виплата у день звільнення.

Відповідач з урахуванням обставин у справі просить суд не зменшувати період середнього заробітку, а застосувати принцип співмірності в межах шестимісячного строку відшкодування середнього заробітку, адже застосування принципу співмірності та зменшення суми середнього заробітку є правом суду, яке не залежить від того в якій редакції викладена стаття 117 КЗпП України.

Окрім того, задовольняючи середній заробіток за шість місяців без застосування принципу співмірності суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здебільшого сягають великих розмірів, як у цій справі 210482,94 грн.

Відповідач вбачає очевидну непропорційність між наслідкам правопорушення, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача.

Враховуючи обставини справи суд може застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника при обрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

У рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/23 позивачем заявлений період 10 липня 2023 року по 24 жовтня 2023 року (106 календарних днів). Тобто, залишилось не відшкодованим 77 календарних дня (183-106).

Щодо компенсації втрати частини доходів відповідачем зазначено наступне.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі 360/92/24 позивачу 29 липня 2024 року згідно з платіжною інструкцією від 27 серпня 2024 року № 6859, розрахунку компенсації втрати частини доходів здійснено нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у розмірі 51710,43 грн (пдфо 11562,58 грн, військовий збір 963,55 грн). Розрахунок зроблений за період з 29 січня 2020 року по 31 липня 2024 року.

Таким чином, позивач в рамках справи № 360/92/24 звертався з вимогою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості з грошового забезпечення, відповідно вимога щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів в рамках цієї справи є неприйнятною та такою що не підлягає задоволенню.

На підставі вказаного ВЧ НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 440/6856/22 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року поновлено провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом установлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій та у період з 08 серпня 2017 року по 11 липня 2023 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується посвідченням учасника бойових дій від 12 грудня 2017 року серії НОМЕР_3 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 , витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08 серпня 2017 року № 428-ОС, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10 липня 2023 року № 399-ОС.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10 липня 2023 року № 399-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу морально-психологічного забезпечення, звільненого з військової служби за підпунктом «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, без права носіння військової форми одягу. Вислуга років станом на 11 липня 2023 року становить: календарна 11 років 11 місяців 06 днів; пільгова 10 років 08 місяців 04 дні; всього 22 роки 07 місяців 10 днів. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 11 липня 2023 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 360/92/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року, частково задоволено адміністративний позов представника ОСОБА_1 Єрьоміної В. А. до ВЧ НОМЕР_1 . Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, а також: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки у кількості 98 діб; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 35 днів, за 2023 рік у кількості 18 діб; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок виплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, а також: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017,

31 липня 2024 року ОСОБА_1 виплачено перераховане на виконання рішення суду у справі № 360/92/24 грошове забезпечення у розмірі 288757,15 грн (нараховано 293154,47 грн, утриманий військовий збір військовий збір 4397,32 грн), 28 серпня 2024 року компенсацію втрати частини доходів у розмірі 51710,43 грн (нараховано 64236,56 грн, утримано пдфо 11562,58 грн, військовий збір 963,55 грн), що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, розрахунком доплати грошового забезпечення позивачу, платіжною інструкцією від 29 липня 2024 року № 6173 та розрахунковим листом за липень 2024 року від 30 вересня 2024 року № 749, розрахунком компенсації втрати частини доходів за період з 29 січня 2020 року по 31 липня 2024 року, платіжною інструкцією від 27 серпня 2024 року № 6859.

Отже, виплата позивачу перерахованого грошового забезпечення у розмірі 293154,47 грн здійснена відповідачем не у день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями абзацу першого частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі Положення № 1115/2009).

Абзацом першим пункту 292 Положення № 1115/2009 (тут і надалі посилання на норми Положення № 1115/2009 наводяться в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ) передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання (абзац другий пункту 292 Положення № 1115/2009).

Згідно з абзацом першим пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З указаного вбачається, що грошове забезпечення мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 11 липня 2023 року.

Судом установлено, що після звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення грошове забезпечення у повному розмірі позивачу на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 360/92/24 сплачено 31 липня 2024 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу НОМЕР_4 прикордонного загону) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Згідно з підпунктом «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 можна дійти висновку, що:

- згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;

- нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед звільненням. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середньої заробітної плати;

- до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2024 року № 773 виплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 за травень 2023 року складало 34523,76 грн (кількість відпрацьованих днів 31 день), у тому числі посадовий оклад 4510,00 грн, оклад за військовим званням 1340,00 грн, надбавка за вислугу років 2047,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 4279,94 грн, премія 20746,00 грн, додаткова премія 1600,32 грн, за червень 2023 року 35637,00 грн (кількість відпрацьованих днів 30 днів), у тому числі посадовий оклад 4510,00 грн, оклад за військовим званням 1340,00 грн, надбавка за вислугу років 2047,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 4738,50 грн, премія 20746,00 грн, додаткова премія 2255,00 грн; перераховане на виконання судового рішення грошове забезпечення позивача за травень 2023 року складало 45369,28 грн (кількість відпрацьованих днів 31 день), у тому числі посадовий оклад 5956,45 грн, оклад за військовим званням 1769,04 грн, надбавка за вислугу років 2703,92 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 5559,22 грн, премія 27399,68 грн, додаткова премія 1980,97 грн; середньоденна заробітна плата 1327,97 грн, середньомісячна заробітна плата 40503,14 грн.

Суд під час розгляду цієї справи не враховує надані відповідачем та представником позивача довідку від 21 листопада 2023 року № 576 про доходи позивача за травень-червень 2023 року та архівні відомості на позивача за 2023 рік, оскільки, по-перше, інформація в них викладена неповно та некоректно, по-друге грошове забезпечення позивача визначено без урахування рішення суду щодо перерахунку грошового забезпечення позивача за спірний період.

За травень та червень 2023 року позивачем відпрацьовано 61 календарних днів (за травень 2023 року 31 календарний день, за червень 2023 року 30 календарних днів).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (компенсацію за неотримане речове майно) за період з 10 липня 2023 року по 24 жовтня 2023 року у розмірі 11514,97 грн.

Суд вказує, що день відрахування позивача з усіх видів забезпечення 11 липня 2023 року вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 386 дні, а з урахуванням положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, складає з 12 липня 2023 року по 12 січня 2024 року, що становить 185 календарних днів, оскільки за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі № 560/19611/24 стягнуто середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10 липня 2023 року по 24 жовтня 2023 року (107 календарних днів), станом на день розгляду справи становить 78 календарних днів (185-107) (за період з 27 жовтня 2023 року по 12 січня 2024 року).

Середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 1327,97 грн ((45369,28 грн + 35637,00 грн) : 61 календарних днів = 1327,97 грн).

Відповідно, середнє грошове забезпечення за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, в арифметичному обчисленні складає 103581,66 грн (середньоденне грошове забезпечення 1327,97 грн х 78 календарних днів).

У постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 Верховний Суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли з 19 липня 2022, регулюються вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин. З 19 липня 2022 року суди мають враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вказаного, під час вирішення цієї справи суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування принципу співмірності в межах шестимісячного строку відшкодування середнього заробітку.

Отже, суд вважає, що середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, має бути виплачено позивачу у розмірі 103581,66 грн.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 жовтня 2023 року по 12 січня 2024 року в сумі 103581,66 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 10 липня 2023 року по 31 липня 2024 року не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку № 100, та зобов`язання відповідача виплатити позивачу його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 10 липня 2023 року по 31 липня 2024 року не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку № 100 треба відмовити через неналежність обраного представником позивача способу судового захисту та його невідповідність об`єкту порушеного права.

Окрім того, правильною початковою датою періоду, за який слід обраховувати середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, є 12 липня 2023 року, а не 10 липня 2023 року, як зазначає представник позивача, оскільки 11 липня 2023 року останній день служби позивача.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі треба розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

28 серпня 2024 року позивачу виплачено компенсацію втрати частини доходів у розмірі 51710,43 грн (пдфо 11562,58 грн, військовий збір 963,55 грн) за період з 29 січня 2020 року по 31 липня 2024 року.

У зв`язку з указаним, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 відносно позивача стосовно ненарахування та невиплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення у повному обсязі за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі включно за весь час затримки виплати не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджено квитанцією від 09 вересня 2024 року № 1223-9194-4951-7390.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а позов підлягає частковому задоволенню внаслідок обрання судом ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 жовтня 2023 року по 12 січня 2024 року у розмірі 103581,66 грн (сто три тисячі п`ятсот вісімдесят одна гривня шістдесят шість копійок) з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль