Справа № 420/22337/24
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови та зобов`язання зарахувати до страхового стажу роки роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору

Позивач, ОСОБА_1 звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просило суд:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , роки роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, та здійснити перерахунок пенсії.

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 968,96 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 2 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зарахування до її страхового стажу років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки та здійснення перерахунку пенсії. До заяви Позивачем було надано копію трудової книжки та копію довідки про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205. Проте, листом від 31 травня 2024 року № 16741-15250/Л-02/8-1500/24 Відповідачем було відмовлено в зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи в Естонії з 1982 по 1992 роки.

Позивач вважає відмову протиправною, оскільки з 13.12.1982 по 13.02.1983 роки, з 21.02.1983 по 27.02.1983 роки Позивач працювала на Племінному звірівницькому радгоспі «Раку», з 15.03.1983 по 24.11.1988 роки на звірівницькому радгоспі «Салутагусе», з 28.11.1988 по 28.12.1991 роки в радгоспі «Хабая», з 29.12.1991 по 29.08.1992 роки на звірівницькому радгоспі «Салутагусе» на теріторії Естонської РСР, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 та довідці про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205, яка була надана на звернення Позивача відділом відшкодувань Департаменту соціального страхування Естонської Республіки 10.06.2021 року № 6-3/47161-2 та за захистом своїх прав звернувся до суду.

(б) Позиція Відповідача

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач зазначив, що Пенсійному фонду України компетентними органами Естонської Республіки особи, народжені в 1961 році мають право на пенсію за віком в Естонії після досягнення 65 років. При цьому документи можливо надати на розгляд компетентної установи Естонської сторони не раніше 6 місяців до досягнення пенсійного віку.

Таким чином, страховий стаж, набутий на території Естонської Республіки не враховується при призначенні пенсії в Україні. За цей період страхового стажу пенсія призначається за законодавством Естонської Республіки.

Тобто, на пропорційному принципі базуються договір України із Республікою Естонією, адже за цим договором кожна договірна сторона призначає та виплачує пенсію за відповідний страховий (трудовий) стаж, набутий на її території і в випадку переїзду особи, якій призначена пенсія, на постійне проживання до цих держав Пенсійний фонд України продовжує переказувати призначену в Україні пенсію за новим місцем проживання пенсіонера у доларах США або євро або навпаки при переїзді в Україну інша договірна сторона продовжуватиме виплачувати пенсію пропорційно до набутого стажу.

Якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із Сторін право на пенсію не виникає, то при призначенні пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах.

Таким чином, при призначенні в Україні пенсії на пільгових умовах чи за вислугу років пільговий (спеціальний) страховий стаж, набутий на території Естонії, не враховується.

ІІІ. Процедура та рух справи

22.07.2024 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні з 01.10.2014 та отримує дострокову пенсію за віком як мати інваліда з дитинства згідно ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

2 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зарахування до її страхового стажу років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки та здійснення перерахунку пенсії. До заяви Позивачем було надано копію трудової книжки та копію довідки про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205.

Листом від 31 травня 2024 року № 16741-15250/Л-02/8-1500/24 Відповідачем було відмовлено в зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи в Естонії з 1982 по 1992 роки.

В обґрунтування відмови зазначено, що Державою Україна укладена Угода між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010.

Згідно з п. 2 ст. 5 Угоди на особу, яка здійснює трудову діяльність на території однієї Сторони, поширюється законодавство тісї Сторони, де здійснюється трудова діяльність, незалежно від того, на території якої Сторони особа проживає. Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 6 Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання. Якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території.

Отже, при призначенні позивачу пенсії в Україні стаж роботи в Естонії з 1982 по 1992 роки зарахований для визначення права на пенсію, в розмір пенсії в Україні не врахований, що відповідає умовам Угоди.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS №005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року№1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п.1. ч.1 ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно ст.56 Закону №1058-IV до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 4 ст.1 Закону №1788-XII у тих випадках, коли угодами між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими угодами.

Згідно ч. 2 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення, ратифікованої 02.11.2011 року, якщо право на пенсію виникає в результаті підсумування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж набути відповідно законодавства кожної із сторін за умови, якщо інша сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім періодів роботи, до страхового стажу зараховуються військова служба, навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах та в училищах.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

З 13.12.1982 по 13.02.1983 роки, з 21.02.1983 по 27.02.1983 роки Позивач працювала на Племінному звірівницькому радгоспі «Раку», з 15.03.1983 по 24.11.1988 роки на звірівницькому радгоспі «Салутагусе», з 28.11.1988 по 28.12.1991 роки в радгоспі «Хабая», з 29.12.1991 по 29.08.1992 роки на звірівницькому радгоспі «Салутагусе» на теріторії Естонської РСР, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 та довідці про підтвердження страхового (трудового) стажу в Естонії EE/UA-205, яка була надана на звернення Позивача відділом відшкодувань Департаменту соціального страхування Естонської Республіки 10.06.2021 року № 6-3/47161-2.

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок, отже належним чином підтверджують трудовий стаж позивачки, набутий нею у ці періоди.

Частиною 3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Встановлено, що відповідач не звертався до будь - яких органів, організацій, або архівних установ Естонської Республіки з метою підтвердження або спростування спірних періодів роботи позивачки.

Зважаючи на це, суд критично ставиться до доводів щодо неможливості зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за можливі неточності у трудовій книжці або відсутність певних відомостей, не може бути перекладена з роботодавця на працівника та призводити до позбавлення останнього права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу для призначення пенсії.

Як встановлено судом вище, записи у трудовій книжці позивачки, які підтверджують її страховий стаж за відповідні періоди, не містять виправлень, описок, підчищень, а тому не потребують додаткового підтвердження будь - якими іншими документами, чого відповідач не спростував.

Проте суд акцентує увагу на наступному.

Питання пенсійного забезпечення осіб, які працювали на території України та Естонії вирішується згідно з законодавством кожної з держав з урахуванням положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010.

Зарахування стажу роботи здійснюється за умови підтвердження його компетентними органами іншої країни.

Згідно з п. 2 ст. 5 Угоди на особу, яка здійснює трудову діяльність на території однієї Сторони, поширюється законодавство тієї Сторони, де здійснюється трудова діяльність, незалежно від того, на території якої Сторони особа проживає.

Статтею 6 Угоди передбачено наступне.

Якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін (ч.1).

Якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території, якщо цією Угодою не передбачено інше (ч.2).

Якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із Сторін право на пенсію не виникає, то при призначенні пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах (ч.3).

Якщо загальна тривалість страхового стажу, набутого відповідно до законодавства однієї із Сторін, не перевищує одного року, то при призначенні і виплаті пенсії цей стаж враховує компетентна установа іншої Сторони, при цьому доход (заробіток) за цей період не враховується (ч.4).

Якщо пенсіонер після набрання чинності цією Угодою переїжджає на проживання з території однієї Сторони на територію іншої Сторони, то призначену пенсію продовжує виплачувати Сторона, яка її призначила (ч.5).

Особі, яка отримує пенсію за віком або по інвалідності від однієї Сторони, не призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника відповідно до законодавства іншої Сторони або народна пенсія Естонської Республіки. Виплата призначеної однією Стороною пенсії у зв`язку із втратою годувальника припиняється, якщо інша Сторона призначає пенсію за віком або по інвалідності (ч.6).

Виплата призначеної Естонською Республікою народної пенсії припиняється, якщо інша Сторона призначає пенсію відповідно до свого законодавства (ч.7).

При призначенні пенсії компетентні установи кожної із Сторін обчислюють страховий стаж та доходи тільки відповідно до свого національного законодавства (ч.8).

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Естонська Республіка нараховує та виплачує пенсію позивачу за період з 13.12.1982 по 29.08.1992, а пенсію позивача призначено за законодавством України та відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки.

Враховуючи те, що відмова позивача у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки є протиправною суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , роки роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, та здійснити перерахунок пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

VI. Розподіл судових витрат

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246КАС України суд,

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , років роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , роки роботи з 13.12.1982 по 29.08.1992, відпрацьованих на підприємствах Естонської Республіки, та здійснити перерахунок пенсії.

4.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Бойко О.Я.