Справа № 160/24307/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
09 вересня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 25.09.2024 року:
- визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , оформлене протоколом №10 від 15.08.2024 року, щодо відмови в наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків вказаних в рішенні суду.
В обґрунтування позову зазначено, про те що він є військовозобов`язаним та згідно з абз.10 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» йому було надано відстрочку до 03.05.2024 року від призову на військову службу під час мобілізації. Після закінчення терміну відстрочки позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на тих же підставах, на яких було надано відстрочку раніше. Повідомленням від 17.08.2024 року №4/133 позивачу було відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Згідно акту встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 06.08.2024 року підтверджено факт здійснення ОСОБА_1 , факту здійснення догляду, що на думку позивача, є достатньою підставою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Позивач вважає, що має право на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, оскільки згідно висновку №26 від 12.07.2024 року матері позивача, рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, а отже, станом на 15.08.2024 року, день коли комісія ухвалила рішення про відмову в наданні відстрочки, п.61 Порядку передбачав право на відстрочку військовозобов`язаним, які здійснюють догляд або постійний догляд. Позивач не погодився з таким рішенням відповідача, тому, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , призивати військовозобов`язаного ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви
На виконання ухвали суду від 11.09.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від позивача, 25.09.2024 року надійшла заява про усунення недолік позовної заяви разом із уточненою позовною заявою.
Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Витребувано y ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірену копію рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом №10 від 15.08.2024 року, щодо відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та всі документи, на підставі яких таке рішення було прийняте.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача 01.10.2024 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.
15 жовтня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач 26.07.2024 року звернувся до Голови комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою встановленого зразку про надання відстрочки з підстав, визначених у п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, за результатами розгляду якої, комісією у складі 8 чоловік 15.08.2024 року було прийнято рішення щодо відмови у наданні відстрочки (протокол №10). 17.08.2024 року позивачу було надано довідку №4/133 від 17.08.2024 року із зазначенням причини відмови. Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції чинній на момент прийняття рішення) встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Згідно наданих позивачем висновку ЛКК №26 від 12.07.2024 року КНП «ЦПМСД №5» ОСОБА_2 , 01.01.1942 року встановлено, що за станом здоров`я вона потребує періодичної сторонньої допомоги протягом року. Станом на час розгляду заяви позивача та прийняття рішення комісією, діяв пункт 61 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 в наступній редакції: «військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у п. 9, 13, 14 ч. 1 ст 23 Закону №3543-ХІІ, та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) ТЦК та СП або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд. Згідно наданого Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 06.08.2024 року, комісією було установлено, що ОСОБА_1 здійснює догляд ОСОБА_2 (матір), та надано висновок, що факт здійснення постійного догляду не підтверджено. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. Відповідач зазначає, що позивачем не було оскаржено ні акт встановлення факту здійснення постійного догляду комісією Довгинцівської районної у місті ради від 06.08.2024 року, яким факт постійного догляду не підтверджено, ні висновок ЛКК №26 від 12.07.2024 року яким встановлено: за станом здоров`я потребує періодичної сторонньої допомоги протягом року. Отже, на думку відповідача, відсутні законні підстави для повторного розгляду даної заяви, тому позовна вимога щодо зобов`язання повторно розглянути заяву від 26.07.2024 року не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Довгинцівським РВ Криворізького МУ МВС України у Дніпропетровській області, 05.03.1999 року.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також згідно абз. 10, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачу було надано відстрочку до 03.05.2024 року.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 підтверджено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
Згідно із заявою від 31.10.2023 року, яка посвідчена державним нотаріусом Риковою Т.В. - Третьої Криворізької державної нотаріальної контори (зареєстрована в реєстрі за №2-1497), встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є єдиним сином ОСОБА_2 та інших дітей не має.
Відповідно до висновку Лікарсько-консультаційної комісії №26 від 12.07.2024 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує періодичної сторонньої допомоги протягом року. Також згідно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №26 від 12.07.2024 року, виданої КНП «ЦПМСД №5» КМР, ОСОБА_2 рекомендовано соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
26 липня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої додав: ксерокопії: паспорту, свідоцтва про народження, паспорт матері.
На підставі заяви ОСОБА_1 , за заявою ІНФОРМАЦІЯ_4 комісією органу місцевого самоврядування було складено Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 06.08.2024 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 здійснює догляд (постійний догляд) за ОСОБА_2 . Також зазначено, що інвалідність у ОСОБА_2 відсутня. Документ за яким ОСОБА_2 потребує догляду (постійного догляду) висновок ЛКК №26 від 12.07.2024 р.: потребує за станом здоров`я періодичної сторонньої допомоги протягом року. Документ, що підтверджує потребу особи в постійному догляді відсутній. Допомогу, компенсацію не отримує (не звертався). Актом від 06.08.2024 року встановлено: факт здійснення догляду підтверджено. Висновок факт здійснення постійного догляду не підтверджено.
17 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_7 складено повідомлення №4/133 про те, що за результатами розгляду наданих документів комісія ухвалила рішення, яке оформлене протоколом від 15.08.2024 р. № 10 про відмову у наданні відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: факт здійснення постійного догляду не підтверджено.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно з статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991р. №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України» передбачено, що Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Статтею 5 Закону України від 06.12.1991р. №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», визначено, що особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.
За визначенням ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 3 статті 1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч.7 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні було введено воєнний стан, який з урахуванням Закону України від 22.05.2022р. №2263-ІХ.
Указ Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 "Про загальну мобілізацію" був затверджений Законом України від 03.03.2022р. №2105-ІХ і з урахуванням Закону України від 22.05.2022р. №2264-ІХ.
На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 18.05.2024) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки включає, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовку та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
За змістом ч.5 ст.22 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч.13 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які призиваються або приймаються на військову службу, а також військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено випадки за яких військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції чинній на момент спірних правовідносин 18.05.2024) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Відповідно до пункту 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. № 560 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин 12.07.2024 року) (далі Порядок №560), передбачено, що військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у пунктах 9, 13, 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відокремлений відділ перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаної особи та особи, яка потребує догляду (постійного догляду), наявність інших зареєстрованих/задекларованих осіб за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, яка потребує догляду, з використанням відомостей Державного електронного реєстру військовозобов`язаних України, Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну. Матеріали за результатами перевірки надсилаються керівнику виконавчого органу місцевого самоврядування за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного, який здійснює догляд.
У разі виявлення невідповідності наведених у заяві військовозобов`язаного даних або непідтвердження факту встановлення здійснення ним догляду (постійного догляду) комісією заява не розглядається.
Для встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) військовозобов`язаний, який здійснює догляд (постійний догляд), звертається із заявою на ім`я керівника виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Розгляд заяви здійснює комісія із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), рішення про утворення якої приймається керівником виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного, який звернувся із відповідною заявою.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше п`яти осіб.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) з урахуванням наданих районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом матеріалів складає акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8). Зазначений акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із абз. 8 п. 60 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абз. 10, 11 п. 60 Порядку №560 передбачено, що для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли через відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», через відсутність факту здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.
Вирішуючи підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як «необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я», то буквальний зміст відповідної норми свідчить на користь того, що в у відповідному висновку МСЕК або ЛКК, має бути засвідчено той факт, що відповідна особа внаслідок хвороби потребує саме постійного догляду.
Разом з тим, у висновку ЛКК №26 від 12.07.2024 року, виданому КНП «ЦПМСД №5» КМР зазначено, щодо ОСОБА_2 , яку позивач долучав до заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації, вказано лише те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує періодичної сторонньої допомоги протягом року та рекомендовано соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Жодного слова про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у висновку немає. Саме по собі поняття «сторонній догляд» є не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Оскільки позивач не долучив до заяви від 26.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належних доказів того, що його мати ОСОБА_2 потребує постійного догляду, він не міг розраховувати на позитивне вирішення його заяви відповідачем.
Щодо посилань позивача відносно редакції пункту 61 Порядку №560 (на момент подачі ним заяви про надання відстрочки та її розгляду відповідачем), в якій було зазначено про необхідність наявності факту «здійснення догляду (постійного догляду)», суд критично відноситься до вказаної позиції, з огляду на наступне.
Досліджуючи положення пункту 61 Порядку №560 в редакції від 12.07.2024 року (редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що «військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у пунктах 9, 13, 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд».
В свою чергу, положення п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 18.05.2024 року, передбачено, що «не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду».
Судом вбачається колізія між п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 61 Порядку №560, в частині визначення факту здійснення догляду або постійного догляду за особами, які потребують такого догляду. Для вирішення даної колізії варто з`ясувати, яким нормативно-правовим актом слід керуватися для визначення саме права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із загальними положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що цей Закон встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ч. 5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеного положення, Кабінетом Міністрів України 16 травня 2024 року прийнято Постанову №560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Загальні положення Порядку №560 визначають основні завдання, зокрема: процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 року №3354-IX в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів:
1) Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України;
2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
4) постанови Верховної Ради України, укази Президента України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 5-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
5) постанови Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Національного банку України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України та указів Президента України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 6-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
6) накази міністерств приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 8-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.
Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Аналізуючи наведені положення, суд виходить з того, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за ієрархією нормативно-правових актів має вищу юридичну силу ніж Порядок №560, а відтак в разі наявності колізії між законом та підзаконним актом слід керуватися положеннями відповідного Закону.
Отже керуючись положеннями п. 9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачем не підтверджено факту здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, відтак прийняте ІНФОРМАЦІЯ_8 , рішення, яке оформлене протоколом від 15. 0.2024 р. № 10 про відмову у наданні відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період не є протиправним, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, суд відзначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Суд також зазначає, що частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи позивачем не було наведено належними доказами протиправності прийнятого відповідачем рішення у відмові в наданні відстрочки, у зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева