Справа № 522/17245/24
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/262/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тетькової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 3075911 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 18.09.2024 року винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області капітаном поліції - Грішина Вікторія Павлівна, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КпАП України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначається про те, що позивач не погоджується із оскаржуваною постановою та вважає її незаконною і необґрунтованою. Оскільки, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази порушення Правил дорожнього руху, а в пункті 7 спірної постанови не містить зазначення які матеріали додаються до постанови. Крім того, порушено встановлену законодавством процедуру проведення фіксації швидкості транспортного засобу, процедуру розгляду адміністративної справи, а також не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі.

10 жовтня 2024 року від представника Департаменту патрульно поліції надійшов відзив, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача наголошує, що фіксація порушення швидкісного режиму була здійснена лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 серіи?нии? номер ТС008348 та надав технічну документацію щодо відповідності даного пристрою нормам та стандартам, визначених чинним законодавством України. Також представник відповідача у відзиві зазначав, що інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи. При цьому представник відповідача не надає суду копії оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року витребувано належним чином засвідчені документи, що підтверджують присвоєння УПП в Миколаївській області коду ЄДРПОУ: .

На виконання ухвали суду від 13 листопада 2024 року УПП в Миколаївській області засобами поштового зв`язку було надано копію наказу Департаменту патрульної поліції національної поліції України № 1349 від 07.07.2023 року «Про забезпечення реєстрації офіційних електронних адрес територіальних (відокремлених) підрозділів ДПП у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі» та «Перелік територіальних (відокремлених) підрозділів ДПП офіційних електронних адрес и яких планується зареєструвати в ЄСІТС з кодами для реєстрації».

В судове засідання 25 грудня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, позов просив задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 вересня 2024 року об 12:49 у поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області капітаном поліції Грішина Вікторія Павлівна винесено постанову серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до Постанови серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024, інспектором поліції було встановлено, що 18.09.2024 0 12:41:11, С. ПОЛОВИНКИ, ДОРОГА М-14, 119 КМ, водій транспортного засобу TOYOTA PRADO з державним номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 81 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю 50 км/год., перевищивши максимальне обмеження швидкості на 31 км, камера 470982, трукам ТС008348, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України "Про дорожній рух").

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян. на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами ; посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеного слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст.31 Закону "Про Національну поліцію" №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту. У оскаржуваній постанові зазначається про те, що швидкість ТЗ під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 TC008348.

Відповідно до частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно примітки до ст.. 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень, зокрема, у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» , Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 Закону України «Про національну поліцію» визначено завдання поліції, якими є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про національну поліцію.

Згідно статті 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 7 Закону України «Про національну поліцію», визначено , що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Наказом МВС України від 07.11.2015 N 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за N 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

За змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття "кримінальне правопорушення" в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від б вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine) , заява N 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі "Корнєв і Карпенко проти України" (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВС від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, роз`яснено, що невжиття інспектором жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги - порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Згідно з приписами ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери № 470982, яку суду було надано УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, капітан поліції Грішина Вікторія Павлівна винесла оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, що свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та невжито інспектором жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимогам закону, капітан поліції Грішина Вікторія Павлівна, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та безпосередньо перед прийняттям рішення про складання постанови 18.09.2024 року не роз`яснила ОСОБА_1 його права, чим, фактично, позбавила права позивача зокрема, знайомитися з матеріалами справи, подавати клопотання, скористатись правовою допомогою.

Окрім цього, в постанові серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024 зазначено, що 18.09.2024 о 12:41:11, С. ПОЛОВИНКИ, ДОРОГА М-14, 119 КМ, водій транспортного засобу TOYOTA PRADO з державним номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 81 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км.

Між тим, у наданій суду відповідачем витягу з файлу відеозапису проведеного вимірювання швидкості транспортного засобу зазначається: № відео: 9976; Дата: 09/18/2024; Час: 12:39:42; Ручний: Швидкість.; Loc: А/Д м-14, 119 км.

Таким чином, постанова містить інформацію, що не відповідає дійсності, а також помилки - невірне зазначення адреси позивача.

Пункт 7 спірної постанови не містить зазначення, які матеріали додаються до постанови.

Суд також звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості транспортного засобу TruCam LTI 20/20 серед іншого має функцію геопозиціювання за допомогою супутникового сервісу навігації GPS.

Так, за вказаними координатами лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 TC008348 та за допомогою загальнодоступного сервісу Google Map`s можна встановити точне місце вчинення правопорушення.

Відтак, знаючи про точне місце де відбувалась фіксація правопорушення, достатньо дізнатись місце розташування знаку 5.49 «Початок населеного пункту» для того, аби встановити, чи рухався позивач в порушення п. 12.4 ПДР України в межах населеного пункту зі швидкістю 81 км/год.

Між тим, у наданій суду відповідачем витягу з файлу відеозапису проведеного вимірювання швидкості транспортного засобу «TOYOTA PRADO з державним номерним знаком НОМЕР_1 », який був доданий до відзиву на позовну заяву, зазначено місце вчинення правопорушення як «Loc: A/Д М-14, 119 км» без зазначення координати GPS місцезнаходження лазерного вимірювача швидкості «TruCAM» серійний номер: ТС008348.

Відповідачами, у свою чергу, суду не було надано належних та достатніх доказів, які підтверджують фактичне скоєння ОСОБА_1 саме в межах дії знаку 5.49 «Початок населеного пункту» с. Половинки, а отже в його діях не вбачається порушення п. 12.4 ПДР України.

Тобто, за наданими відповідачами доказами неможливо однозначно (поза розумним сумнівом) чітко визначити місце проведення фіксації швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

При цьому, суд враховує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Згідно частини 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту постанови Серія ЕНА № 3075911 від 18.09.2024 року, порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, слугувало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проте, суду не надано належних та допустимих доказів того, про те, що автомобіль марки «ТOYOTA PRADO» з державним номерним знаком НОМЕР_1 », яким керував позивач ОСОБА_1 , під час фіксування швидкості руху знаходився в зоні дії знаку 5.45 населеного пункту с. «ПОЛОВИНКИ», де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно зі ст.31 Закону "Про Національну поліцію" №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Посилаючись, на ст. 40 вище вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки та порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеною вказаною нормою Закону. А саме, стаціонарно вмонтованим способом.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Водночас законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів «TruCAM» працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст.40 Закону №580-VII. Натомість ручне вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 цього Закону.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачами не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений по периметру дороги, і що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.

Суд роз`яснює, що система фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі на цей час фіксує такі порушення Правил дорожнього руху, зокрема, як перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Фіксація правопорушень здійснюється комплексами автоматичної фіксації - стаціонарні технічні засоби (прилади контролю), що дають змогу в автоматичному режимі здійснювати виявлення та фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Упровадження стаціонарних технічних засобів (приладів контролю) на автомобільних дорогах загального користування державного значення покладено на власників таких доріг, на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення, вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах - на органи місцевого самоврядування. Такі прилади розміщуються в аварійно небезпечних місцях (ділянках) та/або місцях (ділянках) концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах загального користування державного значення, на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення, на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів.

Місця встановлення стаціонарних технічних засобів (приладів контролю) письмово погоджуються з відповідним уповноваженим органом Національної поліції.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України визначено уповноваженим органом Національної поліції України щодо накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Після фіксації події Системою інформація надходить до відділу упровадження систем автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху Департаменту патрульної поліції, де розглядається уповноваженим поліцейським, з врахуванням відомостей отриманих з відповідних баз даних (реєстрів), необхідних для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Суд звертає увагу відповідачів, що з урахуванням зазначених правових норм, прилад «TruCAM «при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором в руках, а повинен бути вмонтованим стаціонарно.

Щодо доводів відповідачів про те, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів та конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, що підтверджується листом ДП "Укрметртестстандарт", суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону № 580-VIII, а лист ДП "Укрметртестстандарт" про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматично фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад Tru Cam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України Про Національну поліцію».

Доказів того, що прилад «Трукам» був розміщений стаціонарно вмонтованим способом, суду не надано.

За таких обставин суд відхиляє аргументи представника відповідачів відносно того, що під час вимірювання швидкості руху автомобіля під керування позивача було дотримано встановлену процедуру таких вимірювань та прилад, на який був здійснено вимірювання швидкості, згідно із його характеристиками може утримуватись в руках особи, яка проводить вимірювання.

Згідно спірної постанови проведення вимірювання швидкості транспортного засобу здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCAM», серійний номер: ТС008348.

Відповідачем разом з відзивом було надано суду копію Експертного висновоу від 24.12,2020 № 04/05/02-3500. Згідно даного висновку, обєкт експертизи: Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCAM II. Особлиі умови (рекомендації): дія експертного висновку поширюється на зразки обєкта екпертизи, із заводськими номерами, зокрема № ТС008348. Термін дії експертного висновку - до 24.12.2023 року.

В той же час, відповідачами не було надано суду Експертний висновок об`єкта лазерного вимірювача швидкості "TruCAM" № ТС 008348 виготовлений після 24.12.2023 року.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а).

Отже, суд враховує, що відповідачами доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, не надано, а можливість збирання нових доказів після ухвалення постанови що оскаржується, вичерпана, приймаючи до уваги приписи ст. 77 КАС України, суд вважає, що відповідна постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновків про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Також, відповідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що виключає її законність. Інших допустимих доказів на доведеність винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, відповідачем не надано.

За наведеного, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, ч. 2 ст. 122, ст. 222, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024 року винесену інспектором поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області капітаном поліції Грішина Вікторія Павлівна відносно ОСОБА_1 , про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 (триста сорок) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за постановою серії ЕНА № 3075911 від 18.09.2024 року про накладення відносно ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу 340 (триста сорок) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чернявська Л.М.