Справа № 400/10055/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 грудня 2024 р. № 400/10055/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про уточнення позовних вимог у справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача1. ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 2. Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ,
треті особи1. Національне агентство з питань запобігання корупції, бульв. Миколи Міхновського, 28, м. Київ, 01103, 2. Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 , 3. Військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 , 4. Військова частина НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування наказів від 23.07.23 №42-РС/дск, від 12.03.24 №53-РС, від 07.03.24 №84; поновлення на посаді з 23.07.23,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.07.2023 року № 42-РС/дск, про звільненя ОСОБА_1 з займаної посади стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 та зарахування його у розпорядження командира цієї самої частини;

- поновити ОСОБА_1 на посаді стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 з 23.07.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2023 року по день прийняття рішення судом (з урахуванням раніше виплачених сум за відповідні місяці) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, за відповідні місяці. Розрахунок середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу визначити з грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці, які передували події, а саме з 01.05.2023 року по 30.06.2023 року та провести такий розрахунок Військовій частині НОМЕР_1 самостійно.

Ухвалою від 28.10.2024 рокусуд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

19.11.2024 року позивач надав додаткову позовну заяву, у якій просив залучити в якості відповідача Військову частину НОМЕР_4 та виклав позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.07.2023 року № 42-РС/дск, про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 та зарахування його у розпорядження командира цієї самої частини;

- поновити ОСОБА_1 на посаді стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 з 23.07.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2023 року по день прийняття рішення судом (з урахуванням раніше виплачених сум за відповідні місяці) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, за відповідні місяці. Розрахунок середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу визначити з грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці, які передували події, а саме з 01.05.2023 року по 30.06.2023 року та провести такий розрахунок Військовій частині НОМЕР_1 самостійно;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 року № 84 та наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.03.2024 року № 53-РС, про переведення ОСОБА_1 до іншого місця проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , вжити дієвих заходів, щодо скасування усіх похідних від наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 року № 84 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.03.2024 року № 53-РС, про переведення ОСОБА_1 до іншого місця проходження військової служби та повернення особової справи ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ;

- бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не призупинення ОСОБА_1 військової служби у відповідності до вимог п.п. 1441 1444 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визнати протиправною та такою, що порушують його Конституційне право закріплене ст. 43 Конституції України «право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується»;

- зобовязати Військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 призупинити військову службу ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.п. 1441 1444 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та ч.2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Дослідивши уточнену позовну заяву, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, суд зазначає, що позивач в поданій заяві про зміну предмету позову змінює підставу позову, нормативноправове обґрунтування, а також предмет позову, зокрема, фактично формує/визначає нові позовні вимоги.

З цього приводу суд зазначає, що процесуальний закон, надавши позивачу право подати заяву про зміну позовних вимог чітко визначив зміст такої процесуальної поведінки сторони, зокрема, відповідна зміна може стосуватися лише:

- предмета або підстави позову;

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Аналіз першої складової можливості подання заяви про зміну позовних вимог, визначених у ч. 1 ст. 47 КАС України, свідчить, що законодавець у зазначеній нормі не передбачив права позивача на зміну одночасно як предмета так і підстави позову з огляду на те, що така зміна фактично свідчить про появу нових вимог із іншим, додатковим предметом та самостійною підставою. Подання заяви із новим предметом і відповідно підставою позову, по своїй суті, не може бути заявою про зміну того предмету і підстави позову, провадження за яким вже перебуває на розгляді у суді.

Так, підстава адміністративного позову обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи. Необхідність у зміні підстав позову настає тоді, коли в процесі розгляду справи встановлюється невідповідність між обставинами чи нормами права, якими обґрунтовано позов, і обставинами чи нормами, за якими вимога може бути задоволена.

Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими (в межах одного предмета); доповнення фактичних чи правових підстав новими (в межах одного предмета); вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав (в межах одного предмета).

Предмет позову це матеріальноправові вимоги позивача до відповідача. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити своїх інтересів.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: заміна одних позовних вимог іншими (в основі яких знаходяться первинні підстави позову); доповнення позовних вимог новими (в основі яких знаходяться первинні підстави позову); вилучення із позовних вимог; пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (в основі яких знаходяться первинні підстави позову).

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 826/19197/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У контексті другої складової можливості подання заяви про зміну позовних вимог, визначених у ч. 1 ст. 47 КАС України, слід зауважити, що «розмір» позовних вимог це характеристика таких вимог, зміст яких як правило має цифровий вираз/еквівалент, зокрема, стягнення грошових коштів у відповідній сумі/грошовому розмірі тощо. В даному випадку мова не йде про збільшення «кількості» вимог, а процесуальний закон чітко визначає «розмір».

Окрім вказаного, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання адміністративного позову в уточненій редакції. Відтак, в разі надходження до суду адміністративного позову в уточненій редакції, виходячи з його змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, необхідно розцінювати такий позов як подання: іншого (ще одного) позову; зміну предмета або підстав позову; об`єднання позовних вимог (різних предметів, в межах незмінних підстав позову), збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Так, подаючи адміністративний позов в уточненій редакції в адміністративної справи, позивач заявляє нові позовні вимоги.

Суд зауважує, що заявляючи в уточненому адміністративному позові вищевказані вимоги, позивач фактично змінює не лише предмет позову, а й його підстави (сформувавши новий/додатковий самостійний предмет і підстави).

Враховуючи викладене, поданий позивачем адміністративний позов в уточненій редакції фактично є заявою про одночасну зміну підстав та предмету позову у справі, що згідно з ч. 1 ст. 47 КАС України не допускається, оскільки свідчить про виникнення нового адміністративного позову, який має свій індивідуальний предмет та самостійні підстави, що є відмінними від предмету та підстав, визначених стороною позивача при зверненні до суду з первинним адміністративним позовом.

У даному випадку право позивача на доступ до суду в межах заявлених нових позовних вимог може бути реалізоване у спосіб подання ним нової позовної заяви, а не зміною предмету та одночасно підстав первинного позову, збільшення розміру позовних вимог, тим більше подання уточненого адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для прийняття адміністративного позову в уточненій редакції та про необхідність повернення заяви про уточнення позовних вимог без прийняття до розгляду.

Керуючись ст.ст. 47, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву про уточнення позовних вимог (додаткову позовну заяву) повернути позивачу без розгляду.

Ухвала окремо не оскаржується.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів у порядку ст. 256 КАС України.

Суддя О.В. Малих