Справа № 320/62405/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 грудня 2024 року м. Київ № 320/62405/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиці А.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у м. Києві від 22.11.2024 №12092012/31952591, від 22.11.2024 №12092005/31952591, від 22.11.2024 №12092004/31952591, від 22.11.2024 №12092021/31952591, від 22.11.2024 №12092018/31952591, від 22.11.2024 №12092017/31952591, від 22.11.2024 №12092016/31952591, від 22.11.2024 №12092008/31952591, від 22.11.2024 №12092009/31952591, від 22.11.2024 №12092023/31952591, від 22.11.2024 №12092022/31952591, від 22.11.2024 №12092020/31952591, від 22.11.2024 №12092006/31952591, від 22.11.2024 №12092007/31952591, від 22.11.2024 №12092013/31952591, від 22.11.2024 №12092010/31952591, від 22.11.2024 №12092014/31952591, від 22.11.2024 №12092015/31952591, від 22.11.2024 №12092019/31952591, від 22.11.2024 №12092011/31952591, від 22.11.2024 №12092024/31952591, від 25.11.2024 №12096779/31952591, від 25.11.2024 №12096780/31952591, від 25.11.2024 №12096778/31952591, від 25.11.2024 №12096784/31952591, від 25.11.2024 №12096783/31952591, від 25.11.2024 №12096781/31952591, від 25.11.2024 №12096782/31952591, від 26.11.2024 №12101106/31952591, від 26.11.2024 №12101112/31952591, від 26.11.2024 №12101102/31952591, від 26.11.2024 №12101101/31952591, від 26.11.2024 №12101113/31952591, від 26.11.2024 №12101108/31952591, від 26.11.2024 №12101100/31952591, від 26.11.2024 №12101109/31952591, від 26.11.2024 №12101103/31952591, від 26.11.2024 №12101105/31952591, від 26.11.2024 №12101111/31952591, від 26.11.2024 №12101107/31952591, від 26.11.2024 №12101110/31952591, від 26.11.2024 №12101104/31952591;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 29.02.2024 №8, від 29.12.2023 №11, від 31.01.2024 №14, від 04.03.2024 №16, від 05.03.2024 №17, від 28.02.2024 №20, від 31.01.2024 №22, від 31.01.2024 №23, від 31.01.2024 №24, від 31.01.2024 №25, від 31.01.2024 №26, від 29.02.2024 №28, від 31.01.2024 №28, від 31.01.2024 №32, від 29.02.2024 №35, від 31.01.2024 №35, від 31.01.2024 №39, від 29.02.2024 №56, від 31.03.2024 №56, від 28.02.2024 №57, від 30.11.2023 №62, від 29.02.2024 №54, від 29.02.2024 №53, від 29.02.2024 №52, від 29.02.2024 №51, від 29.02.2024 №45, від 29.02.2024 №31, від 31.01.2024 №21, від 01.03.2024 №15, від 31.03.2024 №32, від 31.03.2024 №38, від 31.03.2024 №41, від 31.03.2024 №45, від 31.03.2024 №47, від 31.03.2024 №48, від 31.03.2024 №49, від 31.03.2024 №50, від 31.03.2024 №51, від 31.03.2024 №52, від 31.03.2024 №53, від 31.03.2024 №54, від 31.03.2024 №55, подані на реєстрацію ДП «Старокостянтинівський молочний завод».

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну, суд доходить висновку про наявність підстав для її повернення, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Відтак, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують ці обставини, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права позивача та об`єктивного обов`язку відповідача.

У силу вимог частини першої статті 21 Кодексу, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлені позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє уніфікованості національної судової практики.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою.

Так, як було вказано вище, предметом позову у даній справі є оскарження рішень відповідачів, які стосуються відмови у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних таких податкових накладних.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про те, що підстави позову (обставини прийняття відповідачами спірних рішень) є різними, оскільки спірні рішення були прийняті відповідачами під час дослідження податкових накладних, складених за результатами надання позивачем послуг на підставі різних договорів, укладених з різними контрагентами, а саме: товариством з обмеженою відповідальністю «Живий Кваc»; товариством з обмеженою відповідальністю «ДОМІНІК 2018»; приватним підприємством «Добрий Хліб».

Тобто, предметом даної позовної заяви є вимоги, які виникли з різних підстав та які, відповідно, підтверджуються (обґрунтовуються) різними доказами. При цьому, задля з`ясування правомірності кожного з оскаржуваних рішень є необхідним з`ясування значного обсягу обставин за укладеними договорами з різними контрагентами, із дослідженням доказів щодо виконання кожного окремого договору, що, вочевидь, свідчить про індивідуальний предмет доказування в залежності від умов укладених договорів.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Крім того, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог ускладнить та сприятиме затягуванню учасниками справи вирішення спору по суті.

При цьому, суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог значно ускладнить розгляд справи.

Суд звертає увагу на те, податкове законодавство, яке регулює питання реєстрації податкових накладних, так само містить обмеження щодо можливості одночасного подання платником податків документів для здійснення реєстрації податкових накладних, які не пов`язані між собою.

Так, згідно з пунктом 6 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 №520 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за №1245/34216, письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складено на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображено однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДКПП)).

Обставини справи не підпадають під зазначені випадки, оскільки податкові накладні, вимога про реєстрацію яких в ЄРПН є предметом спору у цій справі, були складені за результатом господарських операцій з різними контрагентами та, відповідно випливають з різних договорів та різних документів, які відрізняється один від одного, на підставі яких були складені вищевказані договори, такі як видаткові накладні, банківські документи та договори перевезень.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог ускладнить та сприятиме затягуванню учасниками справи вирішення спору по суті.

Згідно пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються оскарження рішень контролюючого органу по відмові у реєстрації податкових накладних, складених за результатом господарських правовідносин з окремими контрагентами.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 169, 171, 172, 241, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» - повернути.

2. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати (видати) особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 КАС України з моменту її підписання суддею (суддями). Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Перепелиця А.М.