Справа № 240/18731/24
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року Справа№240/18731/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у 2022, 2023 роках, в кількості 42 календарних днів;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2022, 2023 роках 42 календарних дня щорічної відпустки;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні у 2022, 2023 роки додаткової оплачуваної відпустки в кількості 13 днів, що передбачена п. 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2022, 2023 роках 13 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, що передбачена п. 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані у 2021-2024 роках 56 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2021-2024 роках 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Ухвалою Житомирського адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року передано адміністративну справу № 240/18731/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного суду від 21 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні відповідачем виплачена позивачу компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки пропорційно до відпрацьованого часу за 2024 рік, однак не здійснено розрахунок за невикористані дні відпустки за попередні періоди. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що для осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань чинне законодавство передбачає виплату компенсації виключно за відпустку, яка не використана в році звільнення. Оскільки позивач звільнений з посади в 2024 році, відповідач зобов`язаний був виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткові відпустки виключно за 2024 рік. Водночас звернув увагу, що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III Закону України «Про відпустки», на думку відповідача, не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В подальшому представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що викладені у відзиві заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин.

Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Частиною 6 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З 23 грудня 2024 року по 29 грудня 2024 року включно суддя Зінченко О.В. перебував у щорічній відпустці згідно наказу ДОАС, тому розгляд справи вирішено 30 грудня 2024 року, тобто у перший після них робочий день.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно із контрактом від 16.03.2021 № 49, укладеного між ДБР та ОСОБА_1 , останнього призначено на посаду оперуповноваженого ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

Відповідно до наказу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 26.04.2022 № 69-о/с/ ДСК ОСОБА_1 переведено, за його згодою, на рівнозначну посаду оперуповноваженого ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

В подальшому наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 07.08.2024 №132-о/с/ДСК із ОСОБА_1 достроково контракт про проходження служби в ДБР № 49 від 16.03.2021 розірвано та звільнено його, за угодою сторін, з посади оперуповноваженого 09.08.2024.

Одночасно при звільненні, з ОСОБА_1 проведено розрахунок та виплачено йому грошову компенсацію за 05 (п`ять) календарних днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, пропорційно до відпрацьованого часу, за 2024 рік, що сторонами не оспорюється.

Листами № 26796-24/х/14-07-45346/2024 від 16.09.2024, № 28065-24/х/14-07-47820/2024 від 25.09.2024 на запит позивача та адвокатський запит відповідач повідомив, що позивач мав право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю:

- У 2022 році 30 календарних днів, використано 3 календарних дні;

- У 2023 році 30 календарних днів , використано 15 календарних днів;

- У 2024 році 30 календарних днів, використано 16 календарних днів.

Позивач мав право на щорічну додаткову відпустку під час проходження служби в ДБР:

- З 08.08.2022 набув право на 6 календарних днів щорічної додаткової відпустки;

- З 08.08.2023 набув право на 7 календарних днів щорічної додаткової відпустки;

- З 08.08.2024 набув право на 8 календарних днів щорічної додаткової відпустки;

Додаткова відпустка ОСОБА_1 як учаснику бойових дій у 2021, 2022, 2023, 2024 роках не надавалась.

Водночас, звертаючись до суду з цим позовом, позивач вважає, що йому не виплачена в повному обсязі грошова компенсація за невикористану ним щорічну основну та додаткову відпустки за 2022, 2023 роки та не виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань (далі ДБР) визначає Закон України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за №794-VIII.

Згідно із приписами ч.1, 2 ст.14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за №794-VIII до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

За змістом положень ч.5, 6 ст. 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за №794-VIII трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників ДБР на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до ч.1, 2 ст.19 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року № 794-VIII держава забезпечує соціальний захист працівників ДБР відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу ДБР користуються соціальними гарантіями відповідно Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Згідно із ч.1, 2 ст. 20 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців ДБР повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до ДБР висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.

На осіб рядового і начальницького складу ДБР поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У свою чергу, Закон України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за №794-VIII не визначає умови надання, тривалість та порядок виплати компенсації у разі невикористання днів щорічних основних та додаткових відпусток особами рядового і начальницького складу ДБР, однак передбачає, що такі особи користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Разом з цим, Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 зауважив, що оскільки питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не врегульовано положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII і Порядку №260 до вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР та положень ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відтак, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у справі №160/10875/19, а також у постанові від 30 листопада 2022 року по справі № 640/85/20 вказавши, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

При цьому суд враховує, що у відповідності до приписів статті 11 Конвенції Міжнародної організації праці №132 про оплачувані відпустки (переглянутої у 1970 році), ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №132 (переглянутої) 1970 року про оплачувані відпустки" від 29 травня 2001 року, особі, яка працює за наймом, надається після припинення роботи оплачувана відпустка, пропорційно тривалості періоду її роботи, за який вона ще не отримала відпустку, або замість цього їй виплачується компенсація чи надається еквівалентне право на майбутню відпустку.

Беручи до уваги вище викладене, з огляду на відсутність правового врегулювання спірного питання положеннями Законами України "Про Державне бюро розслідувань" від 12 листопад 2015 року за №794-VII та «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, на переконання суду при вирішенні вказаного спору щодо питання компенсації невикористаної частини відпустки особам рядового і начальницького складу ДБР за минулі роки підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР.

Суд зауважує, що станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Так, особливості організації трудових відносин в умовах цього стану визначені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-IX (далі - Закон №2136-IX).

За змістом абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону № 2136-IX разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, при звільненні зі служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток.

Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Отже, у випадку звільнення учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

Таким чином, норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за спірний період (за 2021 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб, за 2014 рік 14 діб), передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

З огляду на встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., відповідно до положення частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у 2022, 2023 роках, в кількості 42 календарних днів.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2022, 2023 роках 42 календарних дня щорічної відпустки.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні у 2022, 2023 роки додаткової оплачуваної відпустки в кількості 13 днів, що передбачена п. 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2022, 2023 роках 13 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, що передбачена п. 82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2021-2024 роках 56 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2021-2024 роках 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (юридична адреса: 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Юхима Сіцінського, 12, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Повний текст рішення складено та підписано 30 грудня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко