Справа № 360/1298/24
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1298/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 25.10.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №70 від 18.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити та виплачувати з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1- р/2020 від 23.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024 (по дату подання документів про призначення).

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 10.09.2024 року звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та надала пакет необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Рішенням № 70 від 18.09.2024 за принципом екстериторіальності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Підставою для відмови в призначенні пенсії є той факт, що з точки зору відповідача, позивачка не досягла необхідного віку, що встановлений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а саме 50 років та у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1. Також в рішенні № 70 від 18.09.2024 зазначено, що до пільгового стажу за Списком №1 не було зараховано період роботи з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024 до пільгового стажу за Списком № 1 згідно трудової книжки та довідки від 30.08.2024 №183. Однак, вищезазначене не може бути підставою для відмови у призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, оскільки трудова книга позивача містить вичерпні відомості про пільговий характер роботи за Списком №1. Таким чином позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 30.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 звернулась 10.09.2024 через особистий кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік позивача на дату звернення 48 років 8 місяців 11 днів. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення №70 від 18.09.2024 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за списком №1 (7 років 6 місяців) та недосягненням пенсійного віку, а саме 50 років.

Вказав, що нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначено пенсійний вік виходу на пенсію для жінок, зокрема, які народилися після 1 жовтня 1974 року 50 років. На дату досягнення 50-річного віку (у 2025 році) ОСОБА_1 необхідно буде мати 20 років страхового стажу, з них не менше 7 років 6 місяців пільгового стажу за Списком №1. Згідно наданих документів на день звернення страховий стаж позивача складає 30 років 1 місяць 4 дні (стаж зараховано по 30.06.2024), роботу за Списком №1 не визначено.

Для обчислення пільгового стажу за Списком №1 за наданою трудовою книжкою та довідкою №183, неможливо зарахувати періоди роботи оскільки: з 01.03.2002 по 11.07.2005 відсутня довідка про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку №637; - за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме відсутні: інформація, що робота приймальником сировини напівфабрикатів та готової продукції що є пільгова (не зазначено що це Список №1 або Список №2), відомості про характер виконуваної роботи з посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, атестацію робочих місць за умовами праці; - в трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочих місць в зазначений період. В електронній пенсійній справі наявні документи видані трудовим архівом Білоцерківської міської ради в Київській області, а саме архівний витяг з наказу по Білоцерковському ТОВ Білоцерковщіна про результати атестації робочих місць. Згідно наданої трудової книжки в зазначеному підприємстві ОСОБА_1 не працювала.

Додатково зазначив, що в таблиці «Відомості по спецстажу» реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового соціального страхування згідно даних Реєстру застрахованих осіб данні про пільговий стаж роботи за Списком №1 на ОСОБА_1 відсутні; - з 12.07.2005 по 13.04.2020 у довідці №183 інформація завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика; - з 14.04.2020 по 10.09.2024 відсутня довідка про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку №637; - за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме відсутні: інформація, що робота приймальником сировини напівфабрикатів та готової продукції є пільгова (не зазначено що це Список №1 або Список №2), відомості про характер виконуваної роботи з посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, атестацію робочих місць за умовами праці; - в трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочих місць в зазначений період; - в таблиці «Відомості по спецстажу» реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового соціального страхування згідно даних Реєстру застрахованих осіб данні про пільговий стаж роботи за Списком №1 на ОСОБА_1 відсутні, тобто підприємство не визначено зазначений період, як пільгову роботу за Списком №1.

Враховуючи норми чинного законодавства, права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 набуде за умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років з них не менше 7 років 6 місяців за Списком №1.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 10.09.2024 звернулася через вебпортал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та надала пакет необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 18.09.2024 № 70 про відмову у призначенні пенсії.

В рішенні відповідачем встановлено таке:

Вік заявниці 48 років 8 місяців 11 днів.

За наданими документами страховий стаж складає 30 років 1 місяць 4 дні, роботу за списком №1 не визначено.

До пільгового стажу роботи за списком №1 не зараховано період роботи у ПАТ Росава з 12.07.2005 по 13.04.2020 за довідкою від 30.08.2024 №183, оскільки довідка завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика. Крім того довідка не містить кутовий штамп підприємства. До заяви не долучено інформацію про відсутність кутового штампу на підприємстві.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за списком №1 7 років 6 місяців та недосягненням пенсійного віку, а саме 50 років.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату за наявним страховим стажем - 30.12.2038.

Отже, за рішенням відповідача спірними періодами пільгового стажу позивача є період роботи з 12.07.2005 по 13.04.2020.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення 09.09.1994, містить такі записи щодо спірних періодів:

ЗАТ «Росава»

запис 19. 12.07.2005 переведена у цех вулканізації №2 учнем транспорту вальника (такелажні роботи);

запис 20. 18.08.2005 переведена у цеху вулканізації № 2 транспортувальником (такелажні роботи) 3 (третього) розряду;

запис 21. 03.06.2005 згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1;

запис 22. 10.11.2005 освоїла суміжну професію обрізувача гумових виробів 2 (другого) розряду;

запис 23. 01.08.2008 переведена в цех вулканізації шин транспортувальником (такелажні роботи) 3 (третього) розряду;

запис 24. 31.05.2010 згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1 (наказ № 380 від 31.05.2010);

запис 25. На підставі наказу № 446 від 04.05.2011 Закрите акціонерне товариство «Росава» перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Росава».

запис 26. Згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1 (наказ № 317 від 29.05.2015).

запис 27. 13.04.2020 звільнена згідно ст.36 п.5 КЗпП України в порядку переведення у ТОВ «Росава Тайерс».

Дослідженням довідки форми ОК-5 за спірний період встановлено, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості по спеціальному стажу позивача за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1 (згідно із Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «;Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» і від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», і за результатами атестації робочих місць), страхувальник «Росава» (код страхувальника 30253385).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення , Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб , міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII, у редакції чинній до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу для жінок 1970 року народження і старших.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV (станом на 01 квітня 2015 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності Законом № 1058-IV (в редакції, чинній з 02 березня 2015 року) правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому Законом № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

В силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома однопредметними законами, а саме: пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII) та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини цього рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015) та пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Відносно позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

З вищеописаних доказів судом встановлено, що на момент звернення через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 від 10 вересня 2024 року ОСОБА_1 виповнилося 48 років.

Зважаючи на частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

При цьому суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Конституційний Суд України визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказав, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивачки).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Суд зазначає, що Закон України № 1788-XII є пріоритетним у спірних правовідносинах, ніж Закон № 1058-ІV, бо Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та визначає, які саме види пенсій призначаються громадянам України.

Також при розгляді даної справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, згідно з яким наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно із яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Зважаючи на вказаний вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в оскарженому рішенні відповідач помилково відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у зв`язку з недосягненням останньою відповідного віку, посилаючись на норми пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.

Щодо достатності у позивача пільгового страхового стажу за Списком № 1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацами дев`ятим та десятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до абзаців першого та третього частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац перший пункту 3 Порядку № 637).

Відповідно до абзаців першого, сьомого пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.8 розділу І Порядку № 22-1).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.9 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

З вище вказаних правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17, від 18 травня 2021 року в справі № 229/2330/17.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Як вказано у рішенні ГУПФУ в Луганській області від 18 вересня 2024 року №70, до пільгового стажу роботи за списком №1 не зараховано період роботи у ПАТ Росава з 12.07.2005 по 13.04.2020 за довідкою від 30.08.2024 №183, оскільки довідка завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика. Крім того довідка не містить кутовий штамп підприємства. До заяви не долучено інформацію про відсутність кутового штампу на підприємстві.

При цьому суд зазначає, що згідно із записами в трудовій книжці позивач з 12.07.2005 по 13.04.2020 працювала у ПАТ «Росава» за професію учнем транспортувальника (такелажні роботи), транспортувальником (такелажні роботи).

Крім того, в трудовій книжці наявні записи про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 1.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу, наявними в Реєстрі (довідка форми ОК-5), страхувальник ПАТ «Росава» виплачував позивачу заробітну плату та сплачував за неї страхові внески в період з 12.07.2005 по 13.04.2020.

Також судом встановлено, що в Реєстрі наявні відомості по спеціальному стажу позивача за Списком № 1 за спірний період (ЗПЗ013А1).

Отже, при поданні звітів страхувальником вказувалося, що страхові внески за позивача вносилися за професією і кодом № ЗП3013А1, як працівнику по Списку № 1.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» професія транспортувальника (такелажні роботи) включена до Списку № 1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» професія транспортувальника (такелажні роботи) включена до Списку № 1.

Тому твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не враховано період з 12.07.2005 по 13.04.2020, оскільки у довідці №183 інформація завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, що також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа № 548/2056/16-а, у справі № 754/14898/15-а.

Сукупною інформацією, наявною у трудовій книжці позивача та довідці форми ОК-5 підтверджено, що позивач працювала у ПАТ «Росава» за професією учнем транспортувальника (такелажні роботи), транспортувальником (такелажні роботи), що дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Луганській області безпідставно не зараховано до стажу позивача за Списком № 1 період її роботи з 12.07.2005 по 13.04.2020, підтверджений записами в трудовій книжці.

Разом з цим, позовні вимоги заявлено також за періоди з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024.

Водночас, жодних пояснень з цього приводу відповідачем не надано у рішенні, яке є предметом оскарження.

Однак у відзиві на позов зазначено щодо неможливості зарахувати відповідні періоди до пільгового стажу позивача, у зв`язку з відсутністю довідки про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку № 637; за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, відсутністю в трудовій книжці відомостей про проведення атестації робочих місць в зазначений період; відсутністю в таблиці «Відомості по спецстажу» реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового соціального страхування згідно даних Реєстру застрахованих осіб данних про пільговий стаж роботи за Списком №1.

Так, згідно трудової книжки позивач з 01.03.2002 по 11.07.2005 працювала в ЗАТ СП «Росава» в цеху вулканізації № 1 учнем приймальника, а потім приймальником напівфабрикатів та готової продукції, з 14.04.2020 по 10.09.2024 працює в ТОВ «Росава Тайерс» в цеху вулканізації транспортувальником (такелажні роботи).

Трудова книжка в частині спірних періодів не містить жодних виправлень, підчисток та/або наведень, не містить неправдиві або недостовірні відомості, зворотнього відповідачем не доведено.

Вказані професії передбачені як Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року так і наступними Списком № 1 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року.

Суд констатує, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 р. по справі №520/15025/16-а.

Тому відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року не є підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу за Списком № 1.

Крім того, судом встановлено, що позивач надавала до територіального органу ПФУ докази проведення атестації робочих місць за умовами праці, а саме: накази про атестації робочих місць та додатки до них: №469 від 03.06.2005, № 380 від 31.05.2010, № 317 від 29.05.2015, лист про атестацію від 28.08.08. № 01-10-383, архівний витяг від 15.08.2024 № 1343/06-04, архівний витяг від 15.08.2024 № 1344/06-04.

Зауваження щодо атестації у спірному рішенні відповідача не зазначено.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 р.) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та у наданих довідках для підтвердження наявності трудового стажу.

В даному випадку, суд звертає увагу суду, що відповідні записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до пільгового стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, наказів, архівних відомостей відповідачем до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити пільговий стаж позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 р. у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 р. у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зарахувати до пільгового стажу за списком 1 періоду її роботи за відповідними професіями з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024, що підтверджено і відомостями її трудової книжки і довідками і відомостями про застраховану особу форми ОК-5. При цьому невиконання роботодавцем позивача свого обов`язку щодо повідомлення пенсійних органів про наявність в позивача стажу роботи з шкідливими умовами праці та не надіслання відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб, не може її позбавити права на призначення такої пенсії, наявність якого підтверджена в судовому порядку.

Враховуючи встановлені у справі обставини та підхід до правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №70 від 18.09.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, порушені права позивача в цій частині слід відновити шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 наступні періоди: з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024.

При цьому, позовна вимога про зобов`язання призначити та виплачувати з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1- р/2020 від 23.01.2020 є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, суд дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Зважаючи на те, що у резолютивній частині судового рішення йдеться не про стягнення суми боргу, а про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд не вбачає підстав для звернення судового рішення до негайного виконання в межах суми стягнення на один місяць.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ухвалою суду від 30.10.2024 відстрочено позивачу сплату судового збору у сумі 968,96 грн за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на призначення пенсії як складової частини права на соціальний захист, витрати зі сплати судового збору належать до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецький район, Луганська область) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18.09.2024 № 70 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), зарахувавши до стажу її роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 періоди: з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов