Справа № 403/431/24
Суддя: Атаманова С. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №403/431/24 провадження № 2-а/403/6/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2024 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Муляві В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що до 19 травня 2024 року норми ч.3 ст.210 КУпАП та примітки до ст.210 КУпАП не існувало, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище не має ретроспективної дії в часі. Крім того, оскаржувана ним постанова не містить: посилання на конкретну норму «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» чи на ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; дату вчинення правопорушення; конкретного формулювання об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, у вчиненні якого його визнано винним; посилання на обов`язковий припис, який підлягав виконанню та який він порушив. Постанова не містить оцінки його пояснень, не містить спростування обставин, зазначених в них; мотивована відсутніми доказами, що свідчить про ще одну підставу вважати, що ця постанова порушує вимоги ст.62 Конституції України. Крім того, протокол №29 про адміністративне правопорушення та оскаржувана ним постанова були складені поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч.1 ст.38 КУпАП.
З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення відповідачем справи по суті.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Згідно поданої 25 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» письмової заяви представника позивача - адвоката Гольфіндера С.К., останній прохав суд розглянути справу без його участі в зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задоволити.
В судове засідання по розгляду справи відповідач - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 не з`явився. Про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст.124 КАС України (а.с.78, 83). Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позову у встановлений судом строк не подав. Заяв та клопотань від відповідача в порядку ч.3 ст.44 КАС України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, на дату проведення судового засідання також не надходило.
За вказаних обставин, з урахуванням положень ч.1 ст.205, ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 КАС України, розгляд адміністративної справи здійснюється за відсутності учасників справи.
Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Судом по справі встановлено, що 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил України (а.с.23).
В подальшому, 09 квітня 2024 року на підставі Указу Президента України №149/2024 від 07 березня 2024 року «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби» був звільнений в запас зі Збройних Сил України (а.с.24).
Відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_1 бригади охорони громадського порядку північного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії ОСОБА_3 військовослужбовця строкової служби ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, звільнено з військової служби в запас та направлено для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі припису від 09 квітня 2024 року №98 (а.с.25-26).
Згідно з приписом командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , на підставі Указу Президента України №149/2024 від 07 березня 2024 року, наказу командира військової частини № НОМЕР_2 №82 від 09 квітня 2024 року, солдату ОСОБА_1 запропоновано 09 квітня 2024 року вибути в розпорядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік з терміном прибуття 13 квітня 2024 року (а.с.27).
Як вбачається зі змісту протоколу №29 від 30 липня 2024 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, 30 липня 2024 року о 10 год. 45 хв. військовозобов`язаний ОСОБА_1 звернувся до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних запасу. Встановлено, що ОСОБА_1 в період часу з 12 листопада 2020 року по 09 квітня 2024 року проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Відповідно до Указу Президента України від 07 березня 2024 року №149/2024 ОСОБА_1 09 квітня 2024 року звільнено з військової служби в запас та направлено для постановлення на військовий облік з терміном прибуття 13 квітня 2024 року. Разом з тим, ОСОБА_1 у визначений термін не прибув до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, та не став на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги ст.ст.1, 37, ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вчинивши правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, в особливий період (а.с.28-29).
Із зазначеного протоколу також вбачається наявність свідків правопорушення та повідомлення гр-на ОСОБА_1 , що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год. 00 хв. 05 серпня 2024 року в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ).
Протокол містить підписи свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_1 , як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Зі змісту даної постанови вбачається, що 30 липня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 особисто звернувся до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік. Встановлено, що ОСОБА_1 09 квітня 2024 року на підставі Указу Президента України від 07 березня 2024 року №149/2024 звільнено зі строкової військової служби та направлено для взяття на військовий облік до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . При звільненні із строкової служби ОСОБА_1 видано припис, в якому зазначено термін прибуття 13 квітня 2024 року для постановлення на військовий облік. Але в період часу з 13 квітня 2024 року до 30 липня 2024 року гр-н ОСОБА_1 не прибув до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік, про причини неприбуття не повідомив.
Виконуючи приписи ст.244, ч.4 ст.246 КАС України та даючи оцінку аргументам, наведеним позвачем, як учасником судового процесу, щодо наявності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи були порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом, та мотиви їх застосування, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» до правових актів індивідуальної дії належать рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).
Відповідно до положень ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, враховуючи обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, під час розгляду даної адміністративної справи, судом перевірялось дотримання відповідачем - начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , як суб`єктом владних повноважень, зазначених вище вимог, зокрема, того, чи була постанова №29 від 05 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, прийнята ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, обґрунтовано, добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття такого рішення.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07 грудня 2016 року та від 30 грудня 2022 року №1487.
За змістом цих нормативно-правових актів військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.
Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами ч.1 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Ч.3 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
За змістом ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.210, 210-1, 211 КУпАП. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
За змістом ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Отже, закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Згідно з правовим висновком, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Крім того, відповідно до абз.3 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційний суд України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Таким чином, для правильного вирішення даної справи необхідно встановити, які норми закону врегулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент, коли позивач ОСОБА_1 мав з`явитися для постановки на військовий облік, тобто 13 квітня 2024 року.
КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Судом встановлено, що адміністративне стягнення було накладено на позивача у зв`язку з тим, що він в період з 13 квітня 2024 року по 30 липня 2024 року не прибув до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік.
Відповідно до ч.11 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Відповідно до наказу №82 від 09 квітня 2024 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини, звільнено з військової служби в запас та направлено для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 09 квітня 2024 року отримав припис, відповідно до якого йому було запропоновано вибути в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановлення на військовий облік. Терміном прибуття зазначене 13 квітня 2024 року.
Отже, безпосередній обов`язок ОСОБА_1 з`явитись після звільнення з військової служби для постановки на військовий облік до відповідного органу виник у останнього в день звільнення з військової служби та з моменту отримання відповідного припису, а саме: 09 квітня 2024 року.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
За обставинами справи ОСОБА_1 13 квітня 2024 року не прибув для постановки на військовий облік, як вказано в отриманому ним приписі.
Тобто днем вчинення правопорушення, є день, коли позивачем не були вчинені дії, які він повинен був вчинити цього дня.
При цьому суд зауважує, що явка позивача ОСОБА_1 для постановлення на військовий облік в будь-який інший день після 13 квітня 2024 року, не утворює складу такого правопорушення, оскільки з 14 квітня 2024 року правопорушення, спрямоване на порушення правил військового обліку вважається вчиненим.
Відповідно до п.24 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затверджена наказом Міністерством оборони України від 15 вересня 2022 року за №280, якщо військовослужбовці вибувають із військової частини, їхні обліково-послужні картки надсилаються, окрім іншого, у разі звільнення з військової служби у запас (відставку) - до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття військовослужбовця на військовий облік.
Отже, про неявку позивача за викликом по припису сьомому відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 стало відомо 13 квітня 2024 року, коли позивач не з`явився для поставлення на військовий облік.
Таким чином, датою вчинення правопорушення та датою виявлення правопорушення є 13 квітня 2024 року, коли позивач не з`явився до відповідного органу для постановки на військовий облік.
Разом з тим, станом на 13 квітня 2024 року ст.210 КУпАП була передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою - порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку із визначеним розміром штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також за частиною другою - повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період із визначенням розміру штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
19 травня 2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною третьою, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (розмір штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)
Отже, до 19 травня 2024 року норми ч.3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності, не існувало.
З огляду на викладене, гр-н ОСОБА_1 не міг вчинити 13 квітня 2024 року адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких ст.210 доповнено частиною третьою, набрали законної сили лише 19 травня 2024 року.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення 05 серпня 2024 року, відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи ст.58 Конституції України та ст. 8 КУпАП.
Крім того, відповідачем на час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, який відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП (в редакції від 14 жовтня 2024 року), становив два місяці і повинен був відраховуватись із 13 квітня 2024 року.
За змістом ст.38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП була винесена 05 серпня 2024 року, тобто після закінчення визначеного ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню в повному обсязі, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Отже, враховуючи: ненадання відповідачем належних та допустимих в розумінні ст.ст.73, 74 КАС України доказів на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 правил військового обліку, що, як наслідок, свідчить про недоведеність начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій згідно положень ч.2 ст.2 КАС України щодо прийняття ним оскаржуваної постанови обгрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України; положення ст.58 Конституції України, відповідно до яких закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а також закінчення на момент винесення полковником ОСОБА_2 оскаржуваної постанови строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ст.38 КУпАП, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення - постанови №29 від 05 серпня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення та відсутність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, що у відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 26 серпня 2024 року позивачем по справі ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.1).

На підставі викладеного, приймаючи до уваги задоволення позову, сплачена позивачем ОСОБА_1 сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 20, 72-77, 90, 94, 132, 139, 241, 243, 246, 255, 271, 272, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №29 від 05 серпня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладення до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн..

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Повне ім`я та найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.286 КАС України апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ю.Атаманова