Справа № 120/7941/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 грудня 2024 р. Справа № 120/7941/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову його на військову службу під час мобілізації. Зазначає, що на момент проходження ВЛК та вручення ІНФОРМАЦІЯ_2 повістки він досяг 22 років, а відповідно статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку можуть бути призвані на військову службу за їх згодою. Однак він такої згоди не надавав. Також позивач має сумніви щодо правосуб`єктності відповідача.

Ухвалою суду від 21.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

08.07.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що позивач з 2018 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних і відповідно не є призовником та був переданий на військовий облік військовозобов`язаних.

Щодо посилань на частину 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою, то відповідач зазначає, що дана норма була внесена до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, який набув чинності 18.05.2024 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, 26.04.2024 року самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та почав проходити військово-лікарську комісію, за результатами якої 30.04.2024 року був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 30.04.2024 за вих.№42/461.

Будучи придатним до військової служби, не маючи, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу, 30.04.2024 року військовозобов`язаний отримав під особистий підпис «бойову» повістку, якою викликався на 02.05.2024 року на 08 годину 00 хвилин до збірного пункту, який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою призову по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

На підставі вищевказаного, вважає, що частина 5 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в чинній редакції не може бути застосована до даних правовідносин.

Позивач не погодився із позицією відповідача та подав 17.07.2024 відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що ВЛК було проведено неповно, без врахування всіх медичних показників.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до частини 4 статті 243 КАС України, з врахуванням положень статті 263 КАС України.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 2018 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних.

30.01.2018 рішенням призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, що підтверджується витягом з книги протоколів засідань призовної комісії пр.№2 від 30.01.2018 року.

30.04.2024 ОСОБА_1 пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 30.04.2024 за вих.№42/461.

30.04.2024 року військовозобов`язаний отримав під особистий підпис «бойову» повістку, якою викликався на 02.05.2024 на 08 годину 00 хвилин до збірного пункту, який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою призову по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

Вважаючи вказані дії відповідача щодо призову на військову службу під час загальної мобілізації до досягнення 25-річного віку протиправними, позивач звернувся за захистом свого права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас суд наголошує на тому, що станом на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За приписами частини першої статті 4 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно із частинами першою третьою статті 17 Закону № 1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Згідно статті 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Пунктами 1, 4 Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголосити та провести загальну мобілізацію.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин (30.04.2024 року).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До видів військової служби, згідно із частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

За змістом частини 1 статті 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, які, зокрема, визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що:

призовник і військовозобов`язаний - це різні категорії громадян у сфері військового обліку;

строкова військова служба і військова служба за призовом під час мобілізації - це різні види військової служби. До строкової служби можуть бути призвані призовники, до військової служби за призовом під час мобілізації - військовозобов`язані.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 жовтня 2023 року (справа №260/3428/22).

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 2018 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних.

30.01.2018 рішенням призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, що підтверджується витягом з книги протоколів засідань призовної комісії пр.№2 від 30.01.2018 року.

30.04.2024 ОСОБА_1 пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 30.04.2024 за вих.№42/461.

Таким чином, на момент призову на військову службу під час мобілізації, а саме 30.04.2024, позивач мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку у запасі.

30.04.2024 року військовозобов`язаний отримав під особистий підпис «бойову» повістку, якою викликався на 02.05.2024 на 08 годину 00 хвилин до збірного пункту, який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою призову по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу можуть бути призвані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (статті 20, 22 цього Закону), однак призов здійснюється за різних підстав для різних категорій осіб по військовому обов`язку.

Указом Президента України №1153/2008 від №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-XII, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи позивачем не надано жодних доказів, які вказують на те, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як військовозобов`язаний за підставами, які визначені також у частинах 1-6 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) та, як заброньована особа, на період мобілізації.

З урахуванням наведених положень законодавства суд відхиляє доводи позивача, щодо того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, а відтак не підлягає мобілізації.

Суд зауважує, що статтею 23 Закону №3543-XII передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, відповідно до відповідно до частини 5 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

Водночас, вказані норми чинного законодавства не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент мобілізації позивача (червень 2024 року) Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу" не містив зазначених положень.

За наведених положень законодавства, призов позивача, як військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації відповідає наведеним положенням законодавства.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність (не встановлення) ознак протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку.

При цьому суд не надає оцінки діям відповідача щодо неналежного, на думку позивача, проходження ОСОБА_1 медичного огляду ВЛК, адже жодних дії, бездіяльності та рішень військово-лікарської комісії позивач не оскаржує.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу чи бронювання (за наявності права), додавши до неї всі необхідні та передбачені законом документи та з урахуванням змін в законодавстві, що приймаються.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Мультян Марина Бондівна