Справа № 214/9047/24
Суддя: Ковтун Н. Г.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/9047/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 грудня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю

секретаря судового засідання - Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі адміністративну справу № 214/9047/24 за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Ковжога Олександр Іванович до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не а автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковжога О.І. звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 04.10.2024 о 09,59 год. у . Харків пр. Льва Ландау, 27 інспектор 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Яковенко О.А. відносно ОСОБА_1 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії FНА №3191591 про те, що 04.10.2024 о 09-45 год. у м. Харкові по пр. Льва Ландау, 27, водій керуючи т/з Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 83 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33 км/год. швидкість руху вимірювалася приладом TruCam Тс000709, чим порушив п. 12.4 ПДР, чим скоїв право рушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У ході розмови з інспектором Закорка С.О. повідомив, що не порушував ПДР, що йому необхідна правова допомога, а також що не було відповідних знаків щодо відеофіксації, що інспектор не має права тримати прилад TruCam у руках і відеозаписами із стільникового телефону iPhone 13, номер НОМЕР_2 , який належить Закорку С.О. та додається до даної позовної заяви. На усні пояснення Закорка С.О. інспектор не звернув уваги та пояснив, що має всі необхідні документи, які надають право використовувати прилад TruCam у руках та у подальшому склав оскаржувану постанову.

ОСОБА_1 заперечує існування події адміністративного правопорушення та свою вину, вважає, що постанова серія FНА №3191591 від 04.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. Вказана постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, при відсутності достатніх доказів. Зокрема інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не надав можливості надати докази, що підтверджують відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Окрім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним дорожнім знаком про здійснення відеофіксації, а інформація про змонтовану розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксації повинна бути розміщена на видному місці. Зазначає, що відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Як було зазначено у оскаржуваній постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_1 вимірювалась приладом TruCam. Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичного фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати в іншій спосіб, зокрема тримати в руках. Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним законом про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлене ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці. Інспектор не надав ОСОБА_1 доказів, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70, а навпаки переконував, що має право користуватися приладом TruCam у ручному режимі.

Позивач заперечує обставини, зазначені у даній постанові, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, посилаючись на те, що він не вчиняв інкриміноване йому адміністративне правопорушення, в ході розгляду справи заперечував свою вину, просив інспектора надати докази вчинення правопорушення, однак інспектором докази надані не були, після чого безпідставно склав постанову. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідачем подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнає у повному обсязі, вказуючи про те, що дії водія вказували на ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначені дії водія були об`єктивною підставою для реалізації поліцейських заходів, встановлених діючим законодавством. Пунктом 12.4 ПДР визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджували, що рух транспортного засобу в межах населеного пункту швидкості 77 км/год є цілісним складом адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 ст. 122 КУпАП. TruCam є засобом вимірювальної техніки. Прилад TruCam правомірно виористовується працівниками поліції для забезпечення контролю за дотриманням швидкісних обмежень в межах населених пунктів. Крім того зазначив, що Мінекономом розвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» було зазначено, що лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому його використання в ручному режимі є законним. Таким чином докази, отримані за допомогою даного лазерного вимірювача швидкості є належними та допустимими. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що постанова, складена відносно ОСОБА_1 є правомірною та не підлягає скасуванню. За таких обставин, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії FНА №3191591 від 04.10.2024, складеної інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області ст. лейтенантом поліції Яковенко О.А. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що 04.10.2024 о 09-45 год. у м. Харкові по пр. Льва Ландау, 27, водій керуючи т/з Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 83 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33 км/год. швидкість руху вимірювалася приладом TruCam Тс000709, чим порушив п. 12.4 ПДР, чим скоїв право рушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до п. 12.4 ПДР визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2 статті 33 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що правовою підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП - порушення вимог дорожніх знаків, а саме дорожнього знаку п.12.4 ПДР України «визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год».

В силу п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, оскаржувана постанова, серія FНА №3191591 від 04.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП ( а.с.7-8 ) не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення.

Отже, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, що спростовує доводи про дотримання відповідачем встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідачем, в порушення вимог статті 77 КАС України, не підтверджено факту невиконання позивачем вимоги п. 12.4 ПДР України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд дійшов до висновку, що у зв`язку з задоволенням позову ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн відповідно до квитанції (а.с.1).

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В тексті відзиву представник відповідача вказала, що розмір гонорару адвоката у розмірі 6000,00 грн є штучно завищеним та неспівмірним із складністю справи, оскільки розмір витрат на правову допомогу перевищує в 25 разів суму самого штрафу, а тому вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн жодним чином не підтверджені, тому стягненню не підлягають.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги, надано наступні документи: ордер про надання правничої допомоги адвокатом Ковжога О.І.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Суд дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу є неспівмірним з складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розглянута судом справа не має значної складності, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Позивач просив скасувати постанову про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 340 грн. Штраф накладений за перевищення швидкості. Позивач не довів, що справа мала значний вплив на його репутацію і позначилася на його житті настільки, що варто було витратити на правову допомогу 6000,00 грн. при сумі штрафу 340 грн.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат.

Позивачем не подано до суду будь-яких доказів про понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак відсутні підстави для задоволення вимоги щодо витрат на правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 9, 77, 132, 139, 205, 242-244, 246, 250, 255, 286, 292- 293, 295, 297 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Ковжога Олександр Іванович до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не а автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії FНА №3191591 від 04.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вул. Федора Ернса. Буд. 3, м. Київ, 03048.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області, адреса: вул. Шевченка, буд. 315-а, м. Харків, 61033.

Суддя Н.Г. Ковтун