Справа № 420/17259/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Осипенко Оксана Анатоліївна, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 2122-ІХ від 15.03.2022 за ст. 26, ч.4, п.2, підпункт «Г»;

зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 2122-ІХ від 15.03.2022 за ст. 26, ч.4, п.2, підпункт «Г».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач призваний 25.05.2023 за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 в ЗСУ на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 до в/ч НОМЕР_2 , згодом наказом від 01.07.2023 №187 переведений до в/ч НОМЕР_1 , де на теперішній час проходить військову службу. 02.02.2024 звертався з рапортом до керівництва військової частини НОМЕР_3 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, який не розглянуто керівництвом та аргументованої відповіді щодо розгляду даного рапорту від 02.02.2024 не надіслано. 20.02.2024 він отримав поранення, був госпіталізований та проходив лікування стаціонарне в хірургічному відділенні КНП «Оржицька лікарня» з 27.02.2024 по 15.03.2024, після чого був направлений на військово-лікарську комісію, під час якої встановлено, що поранення було пов`язано із захистом Батьківщини із наданням відпустки на лікування на 30 днів строком до 14.04.2024, яку відбув та 15.04.2024 прибув на військову службу. З огляду на той факт, що рапорт від 02.02.2024 не розглянуто, позивач після прибуття з лікування 16.04.2024 знову подав рапорт, написаний власноручно 09.04.2024, але в подальшому рапорти надруковано з датою «__.04.2024», отримав довідку-розрахунок №184 від 22.04.2024 та обхідний лист, очікуючи наказ про звільнення. Підставами, що слугували для подання рапортів на звільнення у ОСОБА_1 , стали сімейні обставини у необхідності здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Відповідно до підпункту «г», п.2, ч.4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України №2169, звільняються з військової служби військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - крім іншого - через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

На час подання рапорту від 02.02.2024 та рапорту від 09.04.2024 позивач підпадав під дію Закону України Про військовий обов`язок і військову службу" абзац сьомий підпункту "г" пункту 1 частини четвертої статті 26 в редакції Закону № 2122-IX від 15.03.2022 за ст. 26, ч.4 п.2, підпункт «Г», а також Закону України №2169 Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян щодо звільнення з військової служби через конкретні сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою дідом ОСОБА_2 , який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, так як інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за дідом - немає.

Проте, військовою частиною НОМЕР_1 рапорти позивача від 02.02.2024 та 09.04.2024 не розглянуто у встановлений строк, а лише після звернення до Міністра Оборони з адвокатським запитом надана відповідь, датована 20.05.2024, яка отримана 31.05.2024 про те, що діє новий закон.

Вказану бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою від 10.06.2024 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.06.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 не обліковувалися рапорти ОСОБА_1 від 02.02.2024 та від 09.04.2024 про звільнення з військової служби. Окрім того, до суду не надано жодного доказу, який би підтверджував факт подачі своєму безпосередньому командирові рапортів від 02.02.2024 та від 09.04.2024, або факт спроби надсилання їх засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_1 , або залишення скарги, стосовно неприйняття даних рапортів безпосереднім командиром. Втім, безпосереднім командиром позивача не було відмовлено в вирішенні питання. Військовою частиною НОМЕР_1 була надана відповідь на заяву ОСОБА_1 за вих.№0666/35/3658 від 20.05.2024.

На момент звернення до суду із даним адміністративним позовом, а саме 31.05.2024, з 18 травня набував чинності закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції від 18.05.2024, вступили в силу нові зміни до ст.26 «Звільнення з військової служби». В зв`язку з цим діють вже нові умови звільнення через сімейні обставини і підпункт, на який посилається позивач в адміністративному позові, не відповідає чинному законодавству.

Крім того, ОСОБА_3 проживає разом із дідусем позивача, вона нарівні із позивачем може повноцінно здійснювати догляд за хворим ОСОБА_2 .

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

17.06.2024 до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання, у якому відповідач просить розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.06.2024 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №420/17259/24 за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1

02.02.2024 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

09.04.2024 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вказані рапорти Військовою частиною НОМЕР_1 не обліковувалися та не підтверджено факт подачі рапортів від 02.02.2024 та 09.04.2024 безпосередньому командиру.

Отже, в силу приписів частини 1 статті 78 КАС України факт не реєстрації та не розгляду рапортів від 02.02.2024 та 09.04.2024 визнається сторонами, а тому ці обставини є доведеними і доказуванню не підлягають.

Вважаючи, що вказану бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

У свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Як вбачається з матеріалів справи 02.02.2024 та 09.04.2024 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортами, у яких просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, необхідною умовою для звільнення із служби під час воєнного стану на підставі вищевказаних обставин є наявність особи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Лише за наявності відповідних обставин та вказаних умов особа може бути звільнена через вказані сімейні обставини на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII - у зв`язку наявністю особи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення.

Приймання та первинне опрацювання документів, після їх доставки до військової частини (установи) здійснюється з використанням засобів поштового зв`язку і технічних засобів зв`язку з використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, а також кур`єрською та фельд`єгерською службою (нарочним).

Поштою та через кур`єрську службу (нарочним) доставляються письмова кореспонденція, поштові картки, бандеролі, дрібні пакети, а також періодичні друковані видання.

Фельд`єгерською службою доставляється спеціальна кореспонденція.

Каналами технічних засобів зв`язку доставляються: телеграми, факсограми, телефонограми, електронні документи із застосуванням електронного цифрового підпису та документи в електронній формі без електронного цифрового підпису (у сканованій формі) (пункт 3.7 Інструкції).

Пунктом 3.9.1 Інструкції передбачено, що реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Судом встановлено, що 02.02.2024 та 09.04.2024 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак, вказані рапорти не були зареєстрований відповідачем.

Згідно з приписами п. 3.9.1 Інструкції подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що незареєстровані рапорти позивача не були подані на розгляд командиру та відповідно не були й розглянуті, а відтак відповідачем рішення за результатами вказаних рапортів не приймалося.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ та Законом України « Про військовий обов`язок і військову службу» строки розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця не передбачені та є певна прогалина в законодавстві.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, строк розгляду рапорту визначений Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України та становить 30 днів з моменту реєстрації документа.

Тому суд вважає за можливе застосувати ці строки для розгляду рапорту про звільнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття у встановлений строк рішення за результатами розгляду рапортів ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції Закону України № 2122-ІХ від 15.03.2022.

Довід відповідача про те, що дружина позивача нарівні з позивачем може здійснювати догляд за хворим ОСОБА_2 , є необґрунтованим та не заслуховує на увагу, оскільки рапорти про звільнення позивача з військової служби взагалі не розглядалися, а відтак не давалася оцінка вказаним рапортам.

Щодо належного способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких умов суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорти ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції Закону України № 2122-ІХ від 15.03.2022 та прийняти за результатами їх розгляду рішення, з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не належних та допустимих доказів, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 рапортів про звільнення з військової служби від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України № 2122-ІХ від 15.03.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорти ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про звільнення з військової служби від 02.02.2024 та від 09.04.2024 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України № 2122-ІХ від 15.03.2022 та прийняти за результатами їх розгляду рішення, з врахуванням висновків суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний