Справа № 420/18663/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вичинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отримання поранення 01.04.2023 року та за час перебування у відпустці після тяжкого поранення, зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отримання поранення 01.04.2023 року та за час перебування у відпустці після тяжкого поранення, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, мотивуючи це тим, що він проходив військову службу в ЗСУ та 25.02.2024 року звільнено з військової служби в запас згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №56. Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.09.2023 р. №1068 позивач 01.04.2023 року отримав осколкове поранення середньої третини правої гомілки під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Батьківщини. Згідно довідки ВЛК військово частини НОМЕР_3 відносно позивача від 07.11.2023р. №3856/3 в якій вказано поранення , Так пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів. Та за наявності необхідних документів його не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди визначеною постановою №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці після тяжкого поранення. Та цих підстав позивач звертався до командування в/ч НОМЕР_2 , та листом від 12.01.2024 року зазначено, що наказу на доплату винагороди за період з 01.04.2023 по 21.04.2023 року не було. Вважає таки дії військової частини протиправними.

Ухвалою від 01.07.2024 відкрито провадження по праві та вирішено розглядати справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 01.07.2024 року зупинене провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.11.2024 року поновлено провадження у справі.

Відповідач не скористався правом на поданні відзиву.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за наказом командира військової часини НОМЕР_1 №64/НСТ від 01.03.2022 року зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-заправника.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №56 від 25.02.2024року звільнений в запас за п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключений із списків особового складу частини із 25.02.2024року.

В період проходження військової служби 01.04.2023 року позивач під час виконання обов`язків військової служб, завдань пов`язаних із захистом Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України поблизу населеного пункту Первомайське Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу отримав осколкове поранення м`яких тканей правої гомілки(а.с.18) та проходив стаціонарне лікування з 01.04.2023 року по 03.04.2023 року та з 03.04.2023 року по 21.04.2023 року (а.с.14,15). Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №56 від 25.02.2024р. матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції №260 від 07.06.2028р. позивач не отримав (а.23).

У довідці виданою військово-лікарською комісією №1650/3 від 22.08.2023 року (а.с.14) вказано, що мл.сержанту ОСОБА_1 , проведено медичний огляд військово-лікарською комісією та встановлений діагноз та постанова про причинний зв`язок захворювання : наслідки вибухової травми (01.04.2023): акубаротравми у вигляді суб`єктивного шуму зі сприйняттям шепітної мови AD/AS =6м; вогнепального осколкового сліпого поранення м`яких тканин правої гомілки у вигляді післятравматичної нейропатії правого малогомілкового нерву з легким парезом правої стопа та тимчасовим порушенням функцій. Травма, так пов`язана з проходженням військової служби. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007р. травма кваліфікується як легка. На підставі ст.81 графи ІІ Розкладу хвороб.

У довідці військово-лікарської комісії №3856/3 від 07.11.2023 року вказано, що позивачу проведено медичний огляд 07.11.2023 року та встановлений діагноз та постанова про причинний зв`язок захворювання: наслідки вогнепального осколкового сліпого поранення м`яких тканин правої гомілки (01.04.2023р.) у вигляді післятравматичної нейропатії правого малогомілкового нерву з тимчасовим порушенням функцій правої стопи. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007р. травма кваліфікується як тяжка. . На підставі ст.81 графи ІІ Розкладу хвороб. Потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів. (а.с.16).

Позивачу за період проходження лікування з 01.04.2023 року по 21.04.2023 року додаткова винагорода передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 100000грн. не виплачувалась, та наказу на її виплату не видавався про що вказано у листі в/ч НОМЕР_2 від 12.01.2024 року вих.№ 940/10903 (а.с.18), та за квітень 2023р. позивачу булу нараховано та виплачено додаткову винагороду передбачену постановою КМУ 3168 у розмірі 30000грн. згідно даних Довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення позивача у 2023році (копія у матеріалах справи), та відпустка після визначення в листопаді 2023р. отримання поранення як тяжкого також не оплачувалась за постановою КМУ №168 в повному розмірі (в грудні 2023року виплачено тільки 8000грн. та в січні 2024 року -3870,97грн).

Сторонами справи не надано суду інформації щодо точних дат початку та закінчення відпустки яка була надана позивачу після висновку ВЛК від 07.11.2023року №3856/3 та на підставі чого.

Позивач не погодився з не виплатою відповідачем додаткової винагороди та допомоги для вирішення соціально-побутових питань та звернувся до суду з позовом.

Джерела прав та висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100000 грн.

При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.

Згідно із пунктом 1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Підпунктом «в» пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: «Потребує»: відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів.

Згідно із підпунктом «а» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.

Як встановлено судом під час проходження лікування з 01.04.23 по 21.04.24р. військова лікарська комісія не визначала отримані поранення як важкі, та в серпні 2023 року травма кваліфікувалась ВЛК як легка.

Проте вже в листопаді 2023 року отримане позивачем поранення було діагностовано ВЛК як важке поранення.

Таким чином суд вважає, що фактично поранення отримане позивачем 01.04.2023 року за наслідками є важким, а тому позивач має право на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000грн. в період стаціонарного лікування після отримання вказаного поранення та на період відпустки для лікування після того поранення, та відповідач неправомірно не нарахував та не виплатив додаткову винагороду встановлену постановою КМУ №168, а тому позовні вимоги підлягають в цій частині задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язання нарахувати та виплати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.33.1, 33.2 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної з 01 березня 2018 року, далі Постанова №704) передбачає, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пп.3 п.5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1, 7 і 9 Розділу XXIV. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (чинної з 20 липня 2018 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, регламентується окремим дорученням Міністра оборони України № 2683 від 1 лютого 2023 року.

Тож отримати допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення можна виключно за наявності таких підстав:

- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

- поранення військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану;

- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

- онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та/або хімієтерапія);

- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;

- безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою (сумарно більше як 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Таким чином, позивач обгрунтовано посилається на те, що виплата військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 2023 рік передбачена Окремим дорученням Міністра оборони України, але № 2683 від 1 лютого 2023 року, а не як представник позивача вказав у позові №30 від 31.01.2022р.

До таких випадків належить і поранення військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п.9 Розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ № 260 від 07.06.2018 року, - розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Суд зазначає, що позивач не надав та матеріали справи не містять доказів про те, що позивач звертався до відповідача із відповідною заявою (рапортом) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань безпосередньо під час звільнення чи під час проходження військової служби.

Також позивач не звертався до суду щодо оскарження бездіяльності відповідача з не розгляду його рапорту щодо виплати матеріальної допомоги. Також в разі не реєстрування його рапорту він мав право подати рапорт засобами поштового зв`язку, або через представника (адвоката), проте таких відомостей матеріали справи не містять.

Так само не містять матеріали справи доказів того, що саме з питання не реєстрування відповідачем його рапорту про виплату матеріальної допомоги він звертався на гарячу лінію Міністерства оборони України.

Та суд відхиляє як доказ його звернення до відповідача з рапортом з посиланням на листування та отримання відповіді від військової частини НОМЕР_4 вих № 2393/19/368 від 28.02.2024 року, так як з нього вбачається, що позивачу лише було запропоновано звернутися з цього питання до в/ч НОМЕР_1 (а.с.13) та доказів того, що він звернувся з рапортом, та він не був розглянутий в/ч НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

Враховуючи факт того, що позивач з відповідним рапортом не звертався, у відповідача не виникло обов`язку здійснювати виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки право ініціювати виплату вказаного виду матеріальної допомоги належить виключно військовослужбовцю за наявності підстав, передбачених рішенням Міністра оборони України від 01.02.2023 року № 2683/з, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем положень законодавства, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та за відсутністю витрат позивача, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, за правилами статті 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отримання поранення 01.04.2023 року та за час перебування у відпустці після вказаного поранення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022року за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отримання поранення 01.04.2023 року (з 01.04.2023 по 21.04.2023) та за час перебування у відпустці після тяжкого поранення з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Суддя Е.А.Іванов