Справа № 400/6446/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 р. № 400/6446/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Варшавська, 3-Б, смт. Макарів, Київська обл., Бучанський р-н, 08001, вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Київська обл., Фастівський р-н, 08500 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) роботу у Васильківській Центральній районній лікарні з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року, з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року та на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП. НОМЕР_1 ) до загального трудового стажу роботу у Васильківській Центральній районній лікарні з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року, з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року та на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року та повторно розглянути заяву позивача від 24 квітня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не зарахував до загального трудового стажу роботу у Васильківській Центральній районній лікарні з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року, з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року та на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року

Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області, надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, та вказав, 24.04.2024 позивач звернувся до Головного

управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

02.05.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 58 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення від 02.05.2024 № 58 прийнято з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 2.11. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/ або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція) особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайнозаявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган

видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

До страхового стажу не зараховано період роботи протягом червня 1989 року травня 2001 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_2 від 05.12.2003, який не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки оформлений з порушенням вимог Інструкції, а саме дублікат трудової книжки видано підприємством не за останнім місцем роботи. Титульний аркуш засвічено печаткою Центральної районної лікарні № 1, в якій Позивач працювала з 15.06.1989 року по 03.08.1990, з 24.05.1995 по 03.05.2001, при цьому за даними реєстру страхових осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні дані про роботу з ВАТ Васильківський шкіряний завод по липень 2003 року.

Так, страховий стаж позивачки склав 25 років, 0 місяців 02 дня, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Відповідач, ГУ ПФУ в Київській області, відзиву на позовну заяву не надав, повідомлений про розгляд справи належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов наступного висновку.

24.04.2024 позивачка, звернулася до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

02.05.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 58 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачка не погодилась з прийнятим рішенням звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів

Щодо не зарахованого періоду трудової діяльності з 15.06.1989 року по 03.08.1990 року, судом встановлено, що в період з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри гастроентерологічного відділення Васильківської Центральної районної лікарні.Наказом № 106 від 14 червня 19896 року позивач прийнята на роботу з 15 червня1989 року на посаду молодшої медичної сестри гастроентерологічного відділення.Наказом № 104 від 03 серпня 1990 року Позивач звільнена з роботи з 03 серпня 1990 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Вказане підтверджується записом в трудовій книжці позивача, який зроблено безпосередньо відділом кадрів підприємства, на якому працювала позивач, а саме Васильківською Центральною районною лікарнею (на сьогоднішній день є діючою установою) із зазначення наказів про прийняття та звільнення з посади.

Щодо не зарахованого періоду трудової діяльності з 24.05.1995 року по 03.05.2001 року судом встановлено,що в цей період з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри хірургічного відділення

Васильківської Центральної районної лікарні. Наказом № 68 від 22 травня 1995 року позивач прийнята на роботу з 24 травня 1995 року на посаду молодшої медичної сестри хірургічного відділення. Наказом № 61а від 04 травня 2001 року Позивач звільнена з роботи з 03 травня 2001 року по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Вказане підтверджується записом в Трудовій книжці позивача, який зроблено безпосередньо відділом кадрів підприємства, на якому вона працювала, а саме Васильківською Центральною районною лікарнеюіз зазначення наказів про прийняття та звільнення з посади.

Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії не було жодним чином розглянуто період роботи Позивача з 13.08.1990 року по 07.07.1993 року на підприємстві ЗАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів»,У цей період з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року позивач працювала на посаді оператора 4 розряду складу БХМ на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів».Наказом № 82к від 13 серпня 1990 року Позивач прийнята на роботу з 13 серпня 1990 року оператором 4 розряду складу БХМ. Наказом № 55к від 07 липня 1993 року Позивач звільнена з роботи з 07 липня 1993 року з скороченням чисельності - ст. 40 п. 1 КЗпП України

Вказане підтверджується записом в трудовій книжці позивача, який зроблено безпосередньо відділом кадрів підприємства, на якому працювала Позивач, а саме ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» із зазначення наказів про прийняття та звільнення з посади.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Починаючи з 01.01.2024 право на призначення на пенсію за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності необхідного стажу не менше 31 року.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-ХП (далі - Закон № 1788-ХІІ) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним

громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.Згідно зі статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.Пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування та перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України.

Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.Позивач разом із заявою від 24.04.2024 року про призначення пенсії подала до Пенсійного фонду трудову книжку, яка містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди.

У відповідності із пунктом 2 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який

дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі.

Підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

У даному випадку орган пенсійного фонду мав правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи, шляхом врахування показань свідків.

Відповідач не затребував у позивача переліку осіб, яких слід ідентифікувати як свідків з метою отримання їх показань по спірному періоду страхового стажу позивача.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального трудового стажу роботи позивача періоди: з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року на посаді молодшої медичної сестри гастроентерологічного відділення Васильківської Центральної районної лікарні; з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року на посаді оператора 4 розряду складу БХМ на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів»; з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року на посаді молодшої медичної сестри хірургічного відділення Васильківської Центральної районної лікарні.

Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України та належить повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ у Миколаївській області, оскільки спірне рішення прийнято саме ним.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008 , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Варшавська, 3-Б, смт. Макарів, Київська обл., Бучанський р-н, 08001) задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) роботу у Васильківській Центральній районній лікарні з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року, з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року та на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП. НОМЕР_1 ) до загального трудового стажу роботу у Васильківській Центральній районній лікарні з 15 червня 1989 року по 03 серпня 1990 року, з 24 травня 1995 року по 03 травня 2001 року та на ВАТ «Васильківський комбінат хлібопродуктів» з 13 серпня 1990 року по 07 липня 1993 року та повторно розглянути заяву позивача від 24 .04.2024 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Варшавська, 3-Б, смт. Макарів, Київська обл., Бучанський р-н, 08001 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник