Справа № 400/9877/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 р. № 400/9877/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними таскасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абзацу 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за його поданим рапортом у зв`язку з сімейними обставинами, визначеними абзацом 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він подав рапорт про звільнення з військової служби з підстав, передбачених абзацом 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України 'Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико -соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. За результатом розгляду рапорт не задоволено в зв`язку з відсутністю належним чином завірених документів, шо підтверджують родинні відносини між ОСОБА_2 (бабусею позивача) і ОСОБА_3 (матір`ю позивача). Позивач зазначає, що не має можливості надати свідоцтво про народження матері ОСОБА_3 , оскільки воно було видано на території іншої країни, і в зв`язку зі смертю матері втрачено. На думку позивача, така неможливість надати це свідоцтво не може бути причиною у не задоволенні рапорту, що жодним чином не враховано відповідачем. Позивач вважає відмову у звільненні протиправною, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 05.11.2024, відповідач частково підтвердив викладені у позові обставини, а саме щодо подання позивачем рапорту на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення ОСОБА_2 (бабою по лінії матері), яка є особою з інвалідністю I групи. Відповідач зауважує, що до рапорту позивач надав додатки, які, на його думку, підтверджують його вимоги (належно засвідчені документи) серед яких було надано копію свідоцтва серія НОМЕР_2 про народження матері позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не було засвідчено в встановленому законом порядку, тобто не є доказом, підтверджуючим родинні відносини другого ступеня споріднення між позивачем та ОСОБА_2 . Таким чином, позивачу командуванням військової частини НОМЕР_1 було відмовлено у задоволені його прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та направлення рапорту з клопотанням про його звільнення до вищого командування у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин між ним та особою, яка потребує постійного стороннього догляду. Відповідач зауважує, що позивачу було запропоновано звернутись до консульства Естонської Республіки в України з метою отримання дублікату свідоцтва про народження ОСОБА_3 , враховуючи, що зазначений вище документ був отриманий в Естонській Радянській Соціалістичної Республіки. Оскільки позивач цією можливістю не скористався, відповідач просить суд не приймати до розгляду не посвідчену належним чином копію цього свідоцтва як недопустимий доказ. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступних висновків.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач двічі - 01.08.2024 (вхідний № 3869) та 19.08.2024 (вхідний №4255) звертався з рапортами до командира Військової частини НОМЕР_1 , в яких просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 14 п.З ч.12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , яка є бабою позивача, особою з інвалідністю І групи, яка потребує постійного стороннього догляду , та інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення у якої відсутні. До рапортів додано: нотаріально завірену копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію довідки про РНОКПП ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію паспорту громадянина України ОСОБА_4 , нотаріально завірену копію РНОКПП ОСОБА_4 , нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію довідки ЛКК № 323 від 04.10.2023 р. про потребу у постійному сторонньому догляді ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію довідки ЛКК № 212 від 12.08.2024 р. про неможливість здійснення за станом здоров`я соціальних послуг ОСОБА_4 , нотаріально завірену копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , , нотаріально завірену копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію довідки про РНОКПП ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копія паспорта громадянина України ОСОБА_3 , копія довідки про РНОКПП ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з наказу командування ВМС ЗСУ № 377 від 12.11.2022 майора ОСОБА_5 призначено командиром НОМЕР_3 окремого гарматного артилерійського дивізіону НОМЕР_4 окремої артилерійської бригади командування морської піхоти.

На рапорті позивача від 19.08.2024 ОСОБА_6 зроблено напис наступного змісту: «необхідно доопрацювання, свідоцтво про народження не завірене». Також на рапорті міститься напис: «рапорт задоволенню не підлягає, відсутній належним чином документ , що підтверджує родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 ». З підпису неможливо встановити звання, посаду і прізвище особи, що здійснила цей напис.

Позивач вважає відмову у задоволенні його рапорту і звільненні з військової служби протиправною, що стало підставою для звернення до суду.

До спірних відносин підлягають застосуванню такі норми права.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами частини 14 статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено, зокрема, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з відповідними Указами Президента.

Тобто, як на момент подання позову до суду, та і на момент розгляду цієї адміністративної справи, триває воєнний стан.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до частини 12 статті 26 Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за підпунктом "г" частини 4 статті 26 Закону №2232-XII), звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення від 11.07.2024 на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII, який відповідачем отримано.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, згідно із абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За приписами абзацу 3) частини 2 пункту 233 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами здійснюється командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Приписи п.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказують, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Пунктом 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Згідно п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно п.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка містить такі норми:

1.5. Для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються:

1) Подання (додаток 1) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

7) Клопотання посадових осіб у вигляді службової характеристики (додаток 7), рапорту, телеграми, списку, донесення, якщо в умовах особливого періоду неможливо оформити документи, визначені підпунктом 1 цього пункту, - на військовослужбовців, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з посад і зарахування у розпорядження та звільнення з військової служби (крім громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, осіб, які призначені або призначаються на посади вищого офіцерського складу, та тих, призначення яких на посади здійснюється за погодженням з Президентом України).

Підготовка, подання на підпис, реєстрація, розсилка і доведення наказів по особовому складу здійснюються в службах персоналу (структурних підрозділах), підпорядкованих посадовим особам, які відповідно до пункту 12 Положення мають право видавати накази по особовому складу.

Встановлення, зміна, призупинення або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами по особовому складу у військових частинах, здійснюються за рішеннями судів, що набрали законної сили, та наказами посадових осіб про накладення дисциплінарних стягнень, виданих згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

12.1. Звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

12.11. Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

14.10. Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених цим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Права посадових осіб щодо звільнення з військової служби та видання наказів по особовому складу про звільнення військовослужбовців у період дії воєнного стану наведені у пп.2 п.225 Положення №1153/2008. Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням №1153/2008 строки розгляду рапортів військовослужбовців про звільнення з військової служби не передбачені, тож такий рапорт повинен бути розглянутий у розумний строк, а відповідно до законодавства про звернення громадян такий строк становить не більше одного місяця від дня надходження звернення. Звільнення військовослужбовця з військової служби здійснюється наказом по особовому складу, а виключення із списків особового складу військової частини - наказом по стройовій частині, який є похідним від наказу по особовому складу. Для підготовки та видання таких наказів установлена відповідна процедура та передбачені відповідні повноваження командирів. Рішення по суті рапорту приймає посадова особа, визначена пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008.

Отже, рапорт це звернення військовослужбовця до командування для вирішення питань службового чи особистого характеру. Подання рапорту до командира забезпечує військовослужбовцю захист його прав. З огляду на зазначені вище приписи суд підсумовує, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують проходження військової служби та звільнення визначено, що за поданим рапортом військовослужбовця командиром (керівником), до повноважень якого входить вирішення порушених у ньому питань, повинно бути прийнято відповідне рішення.

Зокрема, за наслідками розгляду питання про звільнення має бути прийнято рішення про відмову у звільнені із зазначенням підстав для його прийняття, або видано наказ про звільнення.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з поданням позивачем рапорту від 19.08.2024 року про звільнення його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Рапорт надійшов по команді до безпосереднього командира позивача - командира військової частини НОМЕР_1 .

В рапорті позивач, посилаючись на наявність підстав для звільнення з військової служби, просив командира військової частини НОМЕР_1 дозволу і клопотання перед вищим командуванням щодо такого звільнення.

Тобто, в рапорті позивач не просив командира військової частини НОМЕР_1 приймати рішення про звільнення з військової служби, вочевидь, враховуючи приписи пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008.

Результатом розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_1 є напис командира частини на цьому рапорті про повернення його на доопрацювання.

Суд зауважує, що клопотання перед вищим командуванням або відмова у такому клопотанні є індивідуальним рішенням суб`єкта владних повноважень, а , відтак, до такого рішення висуваються загальні вимоги, передбачені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо обґрунтованості рішення. Крім того, відповідно до п. 117 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З огляду на ці вимоги, суд не вважає належним рішенням, прийнятим за результатами розгляду рапорту, напис командира військової частини НОМЕР_5 на рапорті від 19.08.2024 щодо його повернення на доопрацювання, оскільки, на думку суду, командир військової частини НОМЕР_5 , вирішуючи рапорт в межах своєї компетенції, мав або клопотати перед вищим командуванням про звільнення позивача або відмовити в такому клопотанні, пославшись на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд наголошує, що повернення рапорту позивачу на доопрацювання, не є належним розглядом рапорту, оскільки законодавством не передбачено повноважень відповідача на «повернення матеріалів на доопрацювання». Крім того, таке повернення не сприяє вчасному вирішенню повноважною особою і вищим командуванням рапорту по суті, в зв`язку з чим позивач тривалий час перебуває у стані невизначеності.

Отже, суд висновує, що при вирішенні рапорту позивача, командир Військової частини НОМЕР_5 , який уповноважений приймати рішення стосовно подальшого клопотання про звільнення військовослужбовця зі служби або відмови у клопотанні, такого рішення не прийняв.

Як вже зазначалось вище, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. У випадку ж відмови клопотати, на переконання суду, рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті. Суд ще раз зауважує, що рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо належного розгляду рапорту позивача від 19.08.2024 і прийняття рішення про клопотання перед вищим командуванням у його задоволенні або відмови у такому.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 Кодексу адміністративного України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

За своєю правовою природою бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була вчинити відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак, як встановлено судом, командування Військової частини НОМЕР_1 , де безпосередньо проходить службу позивач, не приймало будь-якого рішення щодо належного розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби, отже допустило протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом розгляду його рапорту і передачі його вищому командуванню для вирішення по суті..

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування відмови Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абзацу 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу наразі є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за його поданим рапортом у зв`язку з сімейними обставинами, визначеними абзацом 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з огляду на таке.

У цій справі суд встановив, що право звільнення позивача, як військовослужбовця у військовому званні до підполковника (капітана 2 рангу), з військової служби, відповідно до абзацу 3) частини 2 пункту 233 Положення № 1153/2008, мають командири корпусів та командувачі військ оперативних командувань і посадові особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Командир Військової частини НОМЕР_1 не наділений правом вирішувати по суті рапорт позивача щодо його звільнення з військової служби, а лише надає свій висновок (клопоче перед вищим командуванням або вказує про відсутність підстав для звільнення), який за будь-якого рішення передається до крайнього командира, який наділений повноваженнями вирішувати питання звільнення зі служби військовослужбовця.

Отже, військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення позивача з військової служби та прийняти відповідне рішення в межах повноважень свої повноважень,

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.

Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 19.08.2024 про звільнення його з військової служби відповідно до абзацу 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.08.2024 про звільнення його з військової служби відповідно до абзацу 14 п.3 ч.12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко