Справа № 140/10923/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10923/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач-2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статі 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статі 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення до Пенсійного фонду України, тобто з 18.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

18.09.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області та рішенням №90 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, визначене статтею 55 Закону №796-ХІІ, оскільки заявник станом на 01.01.1993 проживав (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років.

Позивач вважає таке рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправним і таким, що порушує його право на соціальний захист, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач також зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 роки не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 08.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.31).

У відзиві на позовну заяву від 23.10.2024 (а.с.35-41) представник відповідача-2 заперечив проти позову, в обґрунтування своєї позиції вказує, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (для осіб, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково на пенсійний вік зменшується на 1 рік за 2 роки проживання, роботи але не більше 6 років.

Період, який враховано до зони гарантованого добровільного відселення, відповідно до Постанови №106, складається з проживання у с. Сошичне, Камінь-Каширського району Волинської області з 26.04.1986 по 15.12.1987 та з 15.12.1989 по 15.04.1990 (1 рік 11 місяців 21 день).

Згідно відомостей трудової книжки позивач з 21.05.1990 по 11.06.2001 працював у Ковельському деревообному комбінаті, місцезнаходження якого м. Ковель, Волинської області (місцезнаходження якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення), тому для зарахування зазначеного періоду до зони гарантованого добровільного відселення відсутні правові підстави. Крім того, місце проходження служби в рядах Радянських Збройних Сил з 16.12.1987 по 13.12.1989 не відомо, тобто відсутнє підтвердження, що позивач проходив військову службу за місцем проживання.

Відповідно до ст. 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058). Відповідно до ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Головне управління діяло в межах повноважень визначених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави вважати, що вчинено будь які протиправні дії відносно позивача. У спірних правовідносинах діяло за принципом належного урядування, а саме: послідовно, своєчасно, прозоро і виходячи з наданих йому законом повноважень.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі відповідач-1 отримав 08.10.2024 у зареєстрований через підсистему «Електронний суд» кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав (а.с.34).

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 02.12.1998 Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області 04.12.1969 року народження (а.с.9-11), має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською облдержадміністрацією від 16.08.2006 (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи період проживання позивача, в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено довідкою №1185 від 02.10.2024 виданою Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, про те, що позивач з 04.12.1969 по грудень 1987 та з листопада 1989 по квітень 1990 дійсно був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення 3 категорії, відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.27).

Довідкою №510 від 06.11.2023 виданою Сочичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, про те що позивач з 13.02.2002 по даний час постійно проживає і зареєстрований в АДРЕСА_2 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення 3 категорії, відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.28).

Як встановлено свідоцтвом №15 Камінь-Каширського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Волинської області, позивач у період з 01.09.1985 по 15.05.1987 пройшов навчання за програмою столярної справи та склав кваліфікаційний екзамен у даному навчальному закладі (а.с.15).

Період строкової військової служби позивача з 16.12.1987 по 13.12.1989 в рядах Радянських Збройних Сил підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с. 17-19) та копією трудової книжки серії НОМЕР_4 від 21.05.1990 (а.с.24-26).

ОСОБА_1 у період з 21.05.1990 по 11.06.2001 працював столяром у Ковельському деревообробному комбінаті, який в подальшому було перейменовано на Ковельський орендний меблевий комбінат, згідно з наказом по ДОКУ №133 від 17.10.1991 рішення міськвиконкому №2 від 13.01.1992. Згодом Ковельський орендний меблевий комбінат перейменовано в ВАТ «Ковельський меблевий комбінат», згідно із записом №6 трудової книжки позивача.

Позивач 18.09.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області та рішенням №90 від 25.09.2024 відмовлено у призначенні пенсії (а.с.21).

У спірному рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності, факт проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 1 рік 11 місяців 21 день.

Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, визначене статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796), оскільки заявник станом на 01.01.1993 прожив (пропрацював) у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує

На підставі вказаного відповідач-2 прийняв рішення відмовити у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

За приписами частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ). Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Верховний Суд (постанови від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Пунктом 2.22 розділу II Порядку №22-1 установлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 16.05.2006 ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.13).

У цій справі правомірність видачі позивачу відповідного посвідчення не є предметом спору. Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вказане відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №90 від 25.09.2024 є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично прожив на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років (1 рік 11 місяців 21 день) (а.с.21).

Отже, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення в цілях призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку засвідчують документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування, зокрема, довідка, видана на підставі офіційно підтверджених та достовірних відомостей.

Згідно з довідкою №1185 від 02.10.2024, виданою Сошичненською сільською радою, ОСОБА_1 у періоди з 04.12.1969 по грудень 1987 року та з листопада 1989 по квітень 1990 року дійсно був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_1 . Підстава видачі довідки погосподарські книги за 1967-1969 роки, 1971-1973 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки (а.с.27).

Крім того, довідкою №510 від 06.11.2023, виданою виконкомом Сошичненської сільської ради підтверджено, що позивач з 13.02.2002 по даний час постійно проживає і зареєстрований в АДРЕСА_2 , яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Підстава видачі погосподарські книги №5 за 2001-2005 роки, №5 за 2006-2010 роки, №5 за 2011-2015 роки, №3 за 2016-2020 роки, №5 за 2021-2025 роки (а.с.28).

Села Сошичне та Олександрія Камінь-Каширського району Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнало радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно відзиву на позовну заяву, наданого відповідачем-2, позивачу до періоду проживання у селі Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області зараховано періоди проживання з 26.04.1986 по 15.12.1987 та з 15.12.1989 по 15.04.1990, що є підставою для початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Позивачу згідно відомостей трудової книжки не враховано період роботи з 21.05.1990 по 11.06.2001 у Ковельському деревообробному комбінаті, оскільки його місцезнаходження місто Ковель Волинської області та період проходження служби в лавах Радянських Збройних Сил з 16.12.1987 по 13.12.1989, оскільки місцезнаходження військової частини невідомо.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 слідує, що 21.05.1990 позивач був прийнятий столяром меблевого цеху по 2 розряду (запис №2) та 11.06.2001 звільнений з роботи по пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін (запис №7) (а.с.24-25).

Та обставина, що у період з 21.05.1990 по 11.06.2001 позивач працював у населених пунктах, які не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, не є спірною.

Згідно довідок №1185 від 02.10.2024, виданою Сошичненською сільською радою та №510 від 06.11.2023, виданою виконкомом Сошичненської сільської ради, у спірний період (з 21.05.1990 по 11.06.2001) проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення не підтверджено.

Та обставина, що у спірний період позивач працював у населеному пункті, які не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, не є спірною.

Суд висновує, що постійне місце роботи/навчання на денній формі нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак період роботи позивача у Ковельському деревообробному комбінаті, що знаходиться у місті Ковель Волинської області спростовують факт постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Крім того до періоду проживання не зараховано період проходження служби в лавах Радянських Збройних Сил з 16.12.1987 по 13.12.1989, оскільки місцезнаходження військової частини невідомо

З копії трудової книжки серії НОМЕР_4 слідує, що у період з 16.12.1987 по 13.12.1989 позивач проходив військову службу в рядах Радянських Збройних Сил (запис №1) (а.с.24). При цьому з довідки №1185 від 02.10.2024, виданою Сошичненською сільською радою слідує, що період проживання ОСОБА_1 в селі Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області становить з 04.12.1969 по грудень 1987 та з листопада 1989 по квітень 1990 року, тобто період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення під час проходження військової служби вказаною довідкою не підтверджено.

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання на денній формі/служба в армії нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Позивач не надав доказів та пояснень, де він був зареєстрований у період проходження служби з 16.12.1987 по 13.12.1989.

За обставин цієї справи суд вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, проте матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для зниження позивачу віку та призначення пенсії за віком з 18.09.2024.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, висновки Верховного Суду щодо застосування положень Закону №796-XII у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №90 від 25.09.2024, а отже і для задоволення вимоги про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 18.09.2024. Тобто, у задоволенні позову належить відмовити.

Водночас позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з підтвердженням місця фактичного проживання у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року належними та допустимими доказами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Соборна, 7А).

Суддя А.Я. Ксензюк