Справа № 600/6142/23-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 грудня 2024 року

м. Київ

справа №600/6142/23-а

адміністративне провадження № К/990/48471/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів: Чиркіна С.М., Бучик А.Ю. перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 600/6142/23-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті заборгованості перерахованої пенсії в сумі 245326,71 грн та компенсації втрати частини доходів, згідно 31 статтею 55 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХП "Про пенсійне забезпечення ociб, звільнених з військової служби, та деяких інших ociб", Закону України від 19.10.2000 №2050-Ш "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ix виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термів ix виплат", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, за період з 01.12.2019 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість перерахованої пенсії на підставі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.05.2022 у справі №600/65/22-а, в сумі 24326,71 грн, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, згідно зi статтею 55 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХП "Про пенсійне забезпечення ociб, звільнених з військової служби, та деяких інших ocіб", Закону України №2050-ІІІ від 19.10.2000 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ix виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термів ix виплат", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, в тому числі, але не виключно, за період з 01.12.2019 по квітень 2023 року у сумі 369619,41 грн (245326,71 (сума боргу) + 124292,70 (інфляційне збільшення за період з 01.12.2019 року по квітень 2023 року) = 369 619,41 грн).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не виплачено позивачеві заборгованість по пенсії згідно розрахунку суми, що підлягає виплаті на виконання рішення суду, за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 визначено суму заборгованості у розмірі 245326,71 грн, що і не заперечується самим представником позивача у позові, то правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої пенсії, відсутні.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 16 грудня 2024 року надійшла касаційна скарга позивача, в якій скаржник просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

Водночас скаржник, зазначаючи підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження вказує, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Вжите національним законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як підставу для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги зазначає пункт 1 частини четвертою статті 328 КАС України: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зокрема вказує, що суди при прийнятті рішень не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 816/1627/18, постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 600/1941/22-а та у постанові Верховного Суду від 11 липня 2017 року по справі № 21-2003а16.

Суд відхиляє посилання скаржника на висновки в вищезазначених рішеннях, оскільки в зазначених справах суди встановили, що заборгованість по виплаті перерахованої пенсії була виплачена, а тому суди дійшли висновку про наявність підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Однак, як вбачається із встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі, що розглядається, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі №600/65/22-а станом на момент звернення до суду із даним позовом не було виконане.

Верховний Суд зауважує, що основними умовами для виплати суми компенсації є:

1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та

2) виплата нарахованих доходів.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Відтак, законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі №134/87/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №140/1547/19.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, при цьому, оскільки заборгованість позивачу не виплачена, тому вимоги позивача про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати пенсії є передчасними.

На думку колегії суддів, висновки судів першої і апеляційної інстанцій узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справах №134/89/16-а, №134/87/16-а, №140/1547/19, оскільки одна з основних умов для виплати суми компенсації, а саме виплата нарахованих доходів, у цій справі відсутня, а тому і вимога про виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строку виплати пенсії є передчасною.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи те, що наведені скаржником постанови та оскаржувані судові рішення, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин справи, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 600/6142/23-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді: В.М. Бевзенко

С.М. Чиркін

А.Ю. Бучик