Справа № 335/12467/24
Суддя: Сиротенко В. К.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді - Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Богославського В.А. звернувся до суду із позовною заявою до УПП в Запорізькій області, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3422087 від 06.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.11.2024 інспектором 2 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Логіновою В.М. було винесено постанову серії ЕНА №3422087 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 340 грн. зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 06.11.2024 о 12:29 год. В м. Запоріжжі по вул. Незалежної України, 88 здійснив зупинку ТЗ на проїжджій частині в другому ряду, чим порушив п. 15.4. Правил дорожнього руху порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше рядів. Позивач вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки порушення Правил дорожнього руху не було з огляду на наступне. Відповідачем не надано доказів, що автомобіль позивача стояв на проїзній частині в два і більше рядів більше 5 хвилин. Жодних забороняючих знаків, щодо зупинки автомобіля у місці складення постанови не має. Дорожньої розмітки, яка б свідчила, що автомобіль позивача стояв другим рядом на проїзній частині немає. Таким чином, територія, на якій водієм був зупинений транспортний засіб, не є другим рядом проїзної частини, тому автомобіль позивача не створював перешкоди у русі іншим транспортним засобам відповідною смугою руху. Також, п. 15.4 ПДР не дозволяє ставити на проїзній частині транспортні засоби у два і більше ряди, у постанові ж зазначено, що водій здійснив зупинку другим рядом. Таким чином, є невідповідність порушення вказаного постанові порушенням визначеним ПДР України. Отже, під час складання оскаржуваної постанови, відповідачем доказів про вчення порушень позивачем, надано не було. Натомість, позивачем надано пояснення відповідачу, що позивач на своєму автомобілі в два і більше ряди стоянку не здійснював, а лише зупинився біля свого робочого місця по вул. Незалежної України, 88, в м. Запоріжжя з метою припаркувати свій транспортний засіб на паркувальне місце (стоянку) навпроти свого офісу, але через їх зайнятість іншими транспортними засобами від`їхав з наміром поставити автомобіль у дворі будинку. Водночас, там також, не було місця і тому позивач знову здійснював круг та проїжджаючи біля будинку 88 по вул. Незалежної України, побачив, що зі стоянки від`їжджає автомобіль Volkswagen Golf чорного кольору, другого співробітника, тому зупинився щоб почекати поки автомобіль виїде зі стоянки, а позивач стане на це місце. У цей час проїжджала патрульна поліція та відповідно зупинилася для складання постанови. Позивач завершив маневр, заїхав на стоянку та вже там була складена оскаржувана постанова. Під час складання постанови позивач надав додаткові пояснення, що стоїть без порушень на проїзній частині в першому ряду так, як фактично автомобілі, що стояли поруч були за межами проїзної частини. Зупинка відбувалася менше ніж 5 хвилин, тільки, щоб припаркуватися на місце, що звільнялося. Дані докази містяться на відеозаписі, зроблені приладом зазначеним у п. 7 постанови та не спростовані відповідачем.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.11.2024 вказану справу передано для розгляду судді Сиротенко В.К.

Ухвалою судді від 14.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

20.11.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено у відповідності до вимог законодавства; докази порушення ОСОБА_1 вимог п. 15.4. ПДР зафіксовані на відеозаписі.

Станом на 26.12.2024 відповіді на відзив чи будь-яких додаткових пояснень по суті спору до суду від позивача не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (ПДР України), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №3422087 від 06.11.2024 вбачається, що позивач 06.11.2024 о 12:29:08 в м. Запоріжжі, вул. Незалежної України, 88 здійснив зупинку ТЗ на проїжджій частині в другому ряду, чим порушив п.15.4 ПДР України.

Відповідно до п. 15.4 ПДР транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Суд звертає увагу, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі (п. 15.1 ПДР України). За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п. 15.2 ПДР України).

У свою чергу, за визначенням, яке міститься у п. 1.10 ПДР України зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Судом враховано, що хоча ПДР України не містять визначення поняття «ставити», яким оперує п. 15.4 вказаних Правил, за своїм змістом така дефініція найбільш наближена до поняття «стоянка», позаяк саме така створює перешкоди у русі транспортних засобів відповідною смугою руху.

Згідно з положеннями частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, у відповідності до диспозиції частини першої статті 122 КУпАП відповідальність настає за порушення правил зупинки.

Водночас, у позовній заяві позивач заперечував такі обставини, зазначаючи що не вчиняв адміністративного правопорушення.

Матеріали справи, зокрема, відеозапис події свідчать, що позивачем дійсно здійснено зупинку транспортного засобу у другому ряду проїзної частини.

З відеозапису вбачається, що вперше поліцейським патрулем зафіксовано зупинку транспортного засобу позивача о 12:22:35. При цьому, ані висадки пасажирів, ані завантаження/розвантаження автомобілю на відео не зафіксовано.

В подальшому, поліцейський патруль о 12:28:11 вже зупинився біля транспортного засобу позивача і після цього розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови. При цьому, знову ж таки, ані висадки пасажирів, ані завантаження/розвантаження автомобілю на відео не зафіксовано.

Аналіз змісту відеозапису події дає безумовних підстав стверджувати, що така зупинка тривала більше 5 хвилин і не була пов`язана з висадкою/посадкою пасажирів. Безпосередньо відеозапис фіксує зупинений транспортний засіб, яким керував позивач, а також порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Заперечення позивача щодо перебування автомобіля позивача на одному місці протягом 5 і більше хвилин спростовуються наданим відповідачем відеозаписом події.

Крім того, вказаний відеозапис спростовує посилання позивача на те, що він зупинився, оскільки «побачив, що зі стоянки від`їжджає автомобіль Volkswagen Golf чорного кольору, другого співробітника, тому зупинився щоб почекати поки автомобіль виїде зі стоянки, а позивач стане на це місце».

В той же час, як на першому, так і на другому відео фіксації події вбачається, що автомобіль позивача стоїть безпосередньо за автомобілем Volkswagen Golf чорного кольору, що виключає можливість виїзду вказаного автомобіля з паркувального місця.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст., ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Розгляд справи повинен бути проведений у порядку, встановленому ст.279 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Вищевикладене, на переконання суду, свідчить про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України. Розгляд справи було проведено у порядку, встановленому ст. 279 КУпАП.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, підтверджується належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, про відсутність підстав для визнання постанови серії ЕНА № 3422087 від 06.11.2024 року протиправною та її скасування, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 245, 247, 251, 283, 287 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне рішення складено 27.12.2024 року.

Суддя В.К. Сиротенко