Справа № 160/9221/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2024 року справа 160/9221/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.04.2024 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить визнати протиправним ненарахування і невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 15.03.2024 та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 15.03.2024 в сумі 407 404гр32к.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом №294о/с від 05.10.2020 він з 15.10.2020 звільнений зі служби в поліції. На день звільнення не була виплачена компенсація за невикористані дні відпусток.

Позивач вказує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі №160/25096/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, зобов`язано нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані дні відпусток за 2015 2020 роки в сумі 72394гр15к. Повністю розрахунок проведений 15.03.2024.

При визначені середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач взяв весь період з 16.10.2020 по 15.03.2024, який включає 636 днів, помножив на середньоденне грошове забезпечення 499гр27к та отримав 317 535гр72к; період після 19.07.2022 шість місяців, або 180 днів помножив на 499гр27к та отримав 89868гр60к.

У відзиві департамент внутрішньої безпеки проти позову заперечував, посилаючись на те, що розрахунок в позовній заяві здійснений без застосування обмеження шестимісячним строком, передбаченим статтею 117 КЗпП України. Заявлена сума не співмірна з розміром простроченої заборгованості та періодом затримки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 позов задоволений частково. Визнано протиправним ненарахування і невиплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 18.07.2022 та з 16.09.2023 по 15.04.2024; зобов`язано департамент внутрішньої безпеки нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 18.07.2022 та з 16.09.2023 по 15.04.2024 в сумі 22751гр04к; на користь ОСОБА_1 стягнуті витрати на правову допомогу в сумі 1500гр.

Суд першої інстанції підрахував, що період з 16.10.2020 по 19.07.2022 налічує 437 днів, помножив на середньоденне грошове забезпечення 613гр94к та від отриманої суми 268 281гр78к вирахував 1,97% та отримав 5258гр35к. Після 19.07.2022 застосував шестимісячний строк, передбачений статтею 117 КЗпП України, помножив середньоденне грошове забезпечення 613гр94к на 145 днів та від отриманої суми 89021гр30к вирахував 19,65% та отримав 17492гр69к. Потім склав 5258гр35к + 17492гр69к та отримав 22751гр04к.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує що окружний суд безпідставно зменшив розмір відшкодування.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до статті 116 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, в тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. В разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець в будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як а період, встановлений частиною першою цієї статті.

Переліченими нормами передбачено відшкодування в тому випадку, якщо підприємство, установа, організація не розрахувались зі звільненим працівником в день звільнення. Тобто, якщо саме на день звільнення підприємство, установа, організація має перед звільненим працівником заборгованість, то весь час, поки ця заборгованість не буде виплачена, передбачений особливий вид відповідальності виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Іншими словами, відповідальність підприємства, установи, організації починається з дня звільнення працівника і закінчується днем, коли працівникові виплачена сума, яку підприємство, установа, організація мали виплатити в день звільнення, але не більше як за шість місяців.

Наявність заборгованості департаменту внутрішньої безпеки з виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпусток на дату звільнення 15.10.2020 підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі №160/25096/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, яким зобов`язано нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015 2020 роки в сумі 72394гр15к. Згідно виписки з банківського рахунку позивача, присуджені виплати здійснені 15.03.2024.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зазначила, що під належними звільненому працівнику сумами необхідно розміти всі виплати, на отримання яких працівник має право на дату звільнення (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, за несвоєчасний розрахунок при звільненні має проводитись за весь час до дня остаточного розрахунку, в тому числі і після прийняття судового рішення про стягнення невиплачених в день звільнення сум.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 підкреслила, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку. Саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, проаналізувавши положення статей 116, 117 КЗпП України, дійшов висновку, що в разі виплати частини належних звільненому працівникові сум, пропорційно зменшується розмір відповідальності роботодавця. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплаченої суми, з урахуванням того, що всі належні при звільнені суми становлять 100 відсотків та стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Залежно від розміру невиплачених при звільнені сум прямо пропорційно має бути виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виконані судом першої інстанції розрахунки та визначена сума 22751гр04к ніяким чином не випливають з обставин справи, є непослідовними, арифметично не підтвердженими. Надруковані відсотки 1,97% та 19,65% не мають ніякого математичного підгрунтя; період затримки розрахунку при звільненні незрозуміло з чого поділений на частини з 16.10.2020 по 18.07.2022 та з 16.09.2023 по 15.04.2024, тоді як цей період є з 16.10.2020 по 15.03.2024.

Суд першої інстанції не застосував правовий підхід Верховного Суду, викладений в постановах від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 14.03.2024 у справі №560/6960/23, згідно з яким, до 19.07.2022, коли стаття 117 КЗпП передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без обмеження строку, має застосовуватись принцип пропорційності, а після 19.07.2022 виплаті підлягає середній заробіток в повному обсязі, але не більше як за шість місяців.

Згідно розрахункового листа за жовтень 2020 року, з урахуванням присудженої компенсації за невикористані дні відпусток, загальний розмір всіх належних ОСОБА_1 виплат при звільненні становив 179 763гр13коп (100%), з яких компенсація за невикористані дні відпусток становить 72394гр15коп (40,28%). Період з 16.10.2020 по 19.07.2022 включає 438 робочих днів, як це передбачено абзацом 3 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Згідно довідки департаменту внутрішньо безпеки №122 від 11.07.2023, середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два місяці, як це передбачено абзацом 3 пункту 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, становило 613гр94к. Повністю 100 відсотків середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 16.10.2020 по 19.07.2022 складають 438дн х 613гр94к = 268 905гр72к. За принципом пропорційності стягненню підлягають 268 905гр72к х 40,28% = 108 315гр22к.

Період з 20.07.2022 по 20.01.2023, тобто шість місяців, включає 127 робочих днів. За цей період стягненню підлягають 127дн х 613гр94к = 77970гр38к.

Загалом стягненню за затримку розрахунку при звільненні підлягають 108 315гр22к + 77970гр38к = 186 285гр60к.

В частині стягнення витрат на правову допомогу рішення окружного суду не оскаржено.

Керуючись статтями 241 245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 та абзаци 2, 3 резолютивної частини викласти в такій редакції:

- визнати протиправним ненарахування і невиплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 15.03.2024;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2020 по 15.03.2024 в сумі 186 285 (сто вісімдесят шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 60 коп.

Постанова набирає законної сили з 24.12.2024 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді І.Ю. Добродняк