Справа № 160/13085/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відповідача-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі ім. Гірського з 13.03.1989 по 28.08.1992; розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2024 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим ст.ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 27.05.2024 була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
29.05.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі ім. Гірського з 13.03.1989 по 28.08.1992; розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2024 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
20.06.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді з Державного архіву Херсонської області, в якій вказано, що документи з кадрових питань (особового складу) працівників колгоспу ім. Гірського Скадовського району Херсонської області на зберігання до державного архіву області не надходили, тому немає можливості надати довідку.
21.06.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач-1 указує, що позивачу у призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу. Для зарахування періодів роботи позивача в колгоспі імені Гірського до загального стажу підстави відсутні, так як відсутні довідки про членство в колгоспі із зазначенням інформації про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідки про реорганізацію колгоспу. Будь-яких інших документів, що містять відомості про спірні періоди роботи, позивачем не надано. Також відповідач-1 зазначає, що позивач не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тому відповідач-1 не має технічної можливості опрацювати документи пенсійної справи позивача та надати матеріали пенсійної справи до суду. Відповідач-1 просить суд залучити до розгляду справи Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області. З наведених вище відстав, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку з викладеним, позивач просить суд:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області:
- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: в колгоспі с. Токіле-Редукань Леовського району з 10.07.1988 по 18.02.1989; у колгоспі ім. Гірського з 13.03.1989 по 28.08.1992; періоди роботи на посаді голови ФГ «Михайлово» з 07.10.1992 до 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2024 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Ухвалою суду від 08.07.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 та залучено до участі у справі як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та як третього відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Розгляд справи розпочато спочатку. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
17.07.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач-3 вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відпоідач-3 зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи в колгоспі ім. Гірського з 13.03.1989 по 28.08.1992, оскільки записи про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні оформлені не належним чином (у розділі трудової книжки «трудова участь в громадському господарстві», в графі 6 не зазначено номер документу, на підставі чого здійснено записи). Відтак, відсутність у позивача страхового стажу (29 років) стала підставою для прийняття відповідачем-1 рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.
12.04.2024 позивач вдруге звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058. За принципом екстериторіальності заява від 12.04.2024 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. За результатом розгляду вищезгаданої заяви відповідачем-2 встановлено, що страховий стаж позивача становить - 20 років 05 місяців 24 дні. Вік позивача - 61 рік 09 місяців. При цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано наступні періоди роботи:
1) з 13.03.1989 по 28.08.1992 (робота в колгоспі ім. Гірського), оскільки в розділі про кількість відпрацьованих вихододнів відсутні номери та дати документів за кожний рік, на підставі яких здійснені записи про трудову участь в громадському господарстві;
2) з 07.10.1992 по 31.12.1997, з 01.10.2000 по 30.06.2001 оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування фермерським господарством «Михайлово».
Також до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 10.07.1988 по 18.02.1989 за довідкою від 07.06.2022 №345, оскільки документ засвідчений печаткою на іноземній мові та відсутній нотаріально засвідчений переказ печатки на державну українську мову.
У зв`язку з чим, відповідачем-2 прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.
Відповідач-3 вважає рішення відповідача-1 та відповідача-2 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповдач-3 звертає увагу на те, що пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії, і суд не може підміняти пенсійний орган та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
Ухвалою суду від 08.07.2024 витребувано у відповідачів копію пенсійної справи позивача, яка відповідачем-2 була надана до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , через портал електронних послуг Пенсійного фонду України подав заяву від 21.03.2024 про призначення йому пенсії за віком.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (відповідач-1) від 29.03.2024 №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В рішенні, серед іншого, зазначено про таке:

Відмова в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 21.03.2024.

Вік заявника: 61 рік 8 місяців.

Страховий стаж заявника становить 25 років 8 місяців 19 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи в колгоспі з 13.03.1989 по 28.08.1992, оскільки відсутня інформація про вихододні.

В призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач повторно звернувся за призначенням пенсії за віком. За результатами розгляду звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було прийнято рішення № 82 від 19.04.2024 про відмову в призначенні пенсії.

У рішенні, зокрема, зазначено про таке:

Відмова про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 12.04.2024.

Пенсійний вік відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявника 61 рік 09 місяців.

Необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років.

Страховий стаж особи становить 20 років 05 місяців 24 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

до страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 01.07.1977:

в колгоспі з 13.03.1989 по 28.08.1992, оскільки в розділі про кількість відпрацьованих вихододнів відсутні номери та дати документів за кожний рік, на підставі яких здійснені записи про трудову участь в громадському господарстві;

в фермерському господарстві «Михайлово» з 07.10.1992 по 31.12.1997, оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування. Згідно із статтею 34 Закону України «Про фермерське господарство» час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До 01.01.2004 зараховується до страхового стажу за умови підтвердження роботи записами у трудовій книжці або трудовим договором (контрактом) та документами, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за кожну конкретну особу;

не прийнято до уваги дані довідки від 07.06.2022 № 345 про роботу в колгоспі з 10.07.1988 по 18.02.1989, оскільки документ засвідчений печаткою на іноземній мові та відсутній нотаріально засвідчений переклад печатки на державну мову.

Висновок: відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Не погоджуючись з рішенням органів пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років (ч.2 ст.26).

Як видно з паспорта ОСОБА_1 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, 60-ти років позивач досяг у 2022 році, тому для призначення пенсії за віком позивач повинен мати 29 років страхового стажу.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу в якості членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).

Таким чином, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.

Так, трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 від 01.07.1977 НОМЕР_1 містить, з-поміж інших, такі записи про періоди роботи позивача (мовою трудової книжки):

1) 1.07.1977 Принят в члены колхоза «Бируинца» и направлен на работу на МТФ. Пр. 7 от 5.07.77 г.

2) 5.05.1988 Переведен в Леовский МППС (межхоз. предприятие по производству свинины). Пр. 5 от 5.05.88.

Леовское МППС

3) 10.05.1988 Принят вет. фельдшером репродуктора №2. Расп. №72к 10.05.88г.

4) 13.07.1988 Уволен по собственному желанию ст.36 КЗоТ МССР. Расп. №113к 13.07.88г.

1) 14.07.1988 Принят в члены колхоза «Завет Ленина» и.о. старшего ветврача. Прот. №15 от 18.08.88г.

2) 25.02.1989 Уволен с колхоза «Завет Ленина» согласно пункта 7 Устава колхоза (по собственному жеванию). Прот. №4 от 18.02.1989.

Колхоз им. Гирского

13.03.1989 Принят в члены колхоза в качестве ветфельдшера. Пр.7 от 18.04.89 г.

24.08.1991 В связи с производственной необходимостью назначен гл. ветврачом. Пр.№9 от 29.08.91г.

11.12.1991 Переведен вет.фельдшером на МТФ №1. Пр. №16 от 18.12.91г.

28.08.1992 Уволен с членов колхоза в связи с переходом в фермерское х-во. Пр.№17 от 27.11.92 г.

Крім цього, трудова книжка містить такі записи (мовою трудової книжки):

1977 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве -, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 84;

1978 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 80, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 190;

1979 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 180, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 244;

1980 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 180, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 144;

1986 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 256;

1987 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 308;

1988 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 88 (за 4 месяца);

1988 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 278, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 151;

1989 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 278, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 48;

1989 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 230, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 234;

1990 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 322;

1991 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 325;

1992 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 230 (за 8 місяців);

1992 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 60;

1993 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 312;

1994 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 310;

1995 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 310;

1996 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 308;

1997 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 311;

1998 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 310;

1999 принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве 280, выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве 312.

Таким чином, згідно з трудовою книжкою колгоспника позивач працював у колгоспі «Завет Ленина» Леовського району з 14.07.1988 по 25.02.1989 та у колгоспі ім. Гірського з 13.03.1989 по 28.08.1992.

Трудова книжка колгоспника містить запис про членство позивача в колгоспі «Завет Ленина», що внесений у трудову книжку. Також запис про членство в колгоспі ім. Гірського, що також внесений у трудову книжку.

Крім цього, робота позивача в колгоспі «Завет Ленина» та ім. Гірського підтверджується записами у його трудовій книжці колгоспника, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. При цьому, трудова книжка колгоспника свідчить про те, що позивач виконував норму з відпрацьованих вихододнів у період з 1988 року по 1992 рік, що з огляду на положення статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для зарахування періоду роботи позивача в колгоспі з 14.07.1988 по 25.02.1989 та з 13.03.1989 по 28.08.1992.

У свою чергу, відповідач-1 в оскаржуваному рішенні вказав, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 13.03.1989 по 28.08.1992, оскільки відсутня інформація про вихододні. Тобто відповідач-1 взагалі не надав оцінки записам трудової книжки колгоспника, яка надана позивачем, і яка містить записи про членство позивача у колгоспі та відпрацьовані вихододні, як і не висловив заперечень щодо записів цієї трудової книжки.

Разом з тим, відповідач-2 в оскаржуваному рішенні вказав, що не прийнято до уваги дані довідки від 07.06.2022 № 345 про роботу в колгоспі з 10.07.1988 по 18.02.1989, оскільки документ засвідчений печаткою на іноземній мові та відсутній нотаріально засвідчений переклад печатки на державну мову. Вказане також свідчить, що відповідач-2 не надав оцінки записам трудової книжки позивача, яка містить записи про членство та роботу позивача у колгоспі та його участь в громадському господарстві.

Також відповідач-2 у своєму рішенні вказав, що ним до страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 01.07.1977 в колгоспі з 13.03.1989 по 28.08.1992, оскільки в розділі про кількість відпрацьованих вихододнів відсутні номери та дати документів за кожний рік, на підставі яких здійснені записи про трудову участь в громадському господарстві.

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 14.07.1988 по 25.02.1989 та з 13.03.1989 по 28.08.1992 мають бути зараховані до його страхового стажу.

Як установив суд з трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , ОСОБА_2 07.10.1992 прийнятий на посаду голови фермерського господарства «Михайлово».

Відповідач-2 в оскаржуваному рішенні вказав, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 01.07.1977 у фермерському господарстві «Михайлово» з 07.10.1992 по 31.12.1997, оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування. Згідно із статтею 34 Закону України «Про фермерське господарство» час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб,- у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До 01.01.2004 зараховується до страхового стажу за умови підтвердження роботи записами у трудовій книжці або трудовим договором (контрактом) та документами, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за кожну конкретну особу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №1058-IV, страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV).

Статтею 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.

Таким чином, період роботи позивача з 07.10.1992 по 31.12.1997 має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Водночас, позивач просить зобов`язати органи пенсійного фонду зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 07.10.1992 по 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001.

Так, з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право) суд установив, що до страхового стажу позивача не був зарахований період його роботи з 07.10.1992 по 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001.

Підстав, з яких органи пенсійного фонду не зарахували спірні періоди роботи до страхового стажу позивача, окрім частини періоду з 07.10.1992 по 31.12.1997, в оскаржуваних рішеннях не наведено. Натомість, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 07.10.1992 працював у фермерському господарстві «Михайлово».

Таким чином, періоди роботи позивача з 07.10.1992 по 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення прийняті органами пенсійного фонду без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення і не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідно ці рішення є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1. Порядку №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (4.2. Порядку №22-1).

Згідно з п.4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З огляду на викладене, суд зазначає про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи 14.07.1988 по 18.02.1989, з 13.03.1989 по 28.08.1992, з 07.10.1992 по 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001; повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2024, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Окремо, суд зазначає, що згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), органи пенсійного фонду нарахували позивачу 20 років 05 місяців 24 дні страхового стажу, без урахування спірних у цій справі періодів роботи позивача.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення судом позовних вимог позивача, а також те, що права позивача були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області рішеннями про відмову у призначенні пенсії за віком, які судом скасовані, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №82 від 29.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення від 19.04.2024 №82 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи 14.07.1988 по 18.02.1989, з 13.03.1989 по 28.08.1992, з 07.10.1992 по 30.06.2000 та з 01.10.2000 по 30.06.2001;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 21.03.2024, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008, ).

Відповідач-3: Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ).

Суддя Н.В. Кучугурна