Справа № 500/6457/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6457/24

26 грудня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, третя особа Міністерство юстиції України, в якій просить:

визнати незаконним та скасувати рішення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про надання безоплатної правової допомоги громадянину ОСОБА_2 ;

зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правової допомоги переглянути підстави для надання допомоги на основі повної інформації про доходи отримувача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на час надання доручення Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, дохід ОСОБА_2 , який отримує соціальну допомогу особи з інвалідністю з дитинства та пенсію по втраті годувальника, перевищував два прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, але такий дохід останній приховав, а от Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги не здійснив перевірку доходів відповідача у справі №466/13733/23, внаслідок чого і було незаконно видано доручення на надання безоплатної правничої допомоги. ОСОБА_1 вказує, що є зацікавленою особою, так як у справі №466/13733/23, є позивачем, а відповідач, шляхом обману наявних доходів, тобто шляхом вчинення протиправних дій отримав рішення від Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про надання йому правничої допомоги безоплатно.

Ухвалою суду від 04.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги надати усі матеріали, що стали підставою для прийняття рішення про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_2 , у тому числі оскаржуване рішення.

На виконання вимог вказаної ухвали, Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 15.10.2024, наказом Західного міжрегіонального центру центром з надання безоплатної правничої допомоги № Н-БВПД/017/03.1-4/767 від 17.10.2024 надано безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.14 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" для здійснення представництва інтересів особи, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №466/13733/23 про визнання зловживання правом та відшкодування моральної і матеріальної шкоди. Розмір двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб становить 6056,00 гривень, що значно більше, ніж сума щомісячної соціальної допомоги, яку отримує ОСОБА_2 , що становить 4722,00 гривень. Відповідач не вчиняв жодних дій, які можна охарактеризувати його протиправними діями, а працівники діяли відповідно до своїх повноважень, чинного на момент звернення законодавства та у відповідності до ст.19 Конституції України. Покликання на незаконне залучення адвоката ОСОБА_2. для представництва його інтересів не підтверджує порушення прав позивача задля відновлення котрих він звертається за судовим захистом.

У поясненнях третя особа повідомила, що Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги, в тому числі щодо скасування рішення центру з падання безоплатної вторинної правової допомоги про надання безоплатної вторинної правової допомоги, натоміть забезпечує загальне управління у сфері надання безоплатної первинної правничої допомоги та безоплатної вторинної правничої допомоги.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що відповідач систематично не перевіряв доходів ОСОБА_2 , котрий регулярно подавав заяви про винесення рішення про надання безоплатної правничої допомоги, а відповідач, за взаємною вигодою з ОСОБА_2 , такі рішення приймав, використовуючи кошти з державного бюджету. Лише по одній справі №466/12403/21, було призначено три адвокати, а отже прийнято три рішення про надання безоплатної правничої допомоги. У свою чергу, було порушено вимогу п.1 ч.1 ст. 14 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", а також наказ Міністерства юстиції України №1455/5 від 15.05.2024. Даний наказ стосувався методики розрахунку середньомісячного доходу для визначення належності осіб до суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, у зв`язку з чим залучено третьою особою на стороні позивача Міністерство Юстиції України. Позивач зазначає, що окрім тих доходів, які надавав ОСОБА_2 відповідачам, він ще отримує і компенсацію по оплаті комунальних послуг, з того ж відділу соціального захисту, з якого він надав довідку про соціальну допомогу інваліда з дитинства, та пенсію по втраті годувальника.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 15.10.2024 звернувся із заявою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про надання безоплатної правничої допомоги у справі №466/13733/23 про зловживання правом та відшкодування шкоди.

До вказаної заяви заявником ОСОБА_2 долучено копію паспорта та коду для встановлення особи, а також копію довідки МСЕК серії ЛВА-1 №397234 від 14.07.2008 відповідно до котрої встановлено першу групу інвалідності по зору з дитинства без терміну дії довідки та довідку № від 14.10.2024 про отримання (неотримання) допомоги відповідно до котрої ОСОБА_2 перебуває на обліку в Шевченківському ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР м.Львів та відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" призначено допомогу, яка за період з квітня по вересень 2024 року щомісячно становить 4722,00 гривень. Серед іншого, заявником долучено додаткову угоду про припинення дії договору про надання правової допомоги від 11.10.2024.

Наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № Н-БВПД/017/03.1-4/767 від 17.10.2024 надано безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.14 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" для здійснення представництва інтересів особи, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №466/13733/23 про визнання зловживання правом та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

На підставі даного наказу, Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги видано доручення №017/03.1/10449 від 17.10.2024, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено адвоката Мукан Богданну Степанівну для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у справі №466/13773/23 про визнання зловживання правом та відшкодування моральної і матеріальної шкоди із терміном дії до використання усіх національних засобів правового захисту.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 , який є позивачем також у справі №466/13773/23, звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги регулює Закон України "Про безоплатну правову допомогу" №3460-VI від 02.06.2011 (далі - Закон №3460-VI).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №3460-VI цей Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правничої допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правничу допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правничу допомогу, що встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.13 Закону Закон №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.14 Закону №3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги (ч.4 ст.14 Закону №3460-VI).

Згідно з п.3 ч.1 ст.17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.

Порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначено ст.18 Закону №3460-VI, у ч.1 якої передбачено, що звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.

У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу.

Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.

Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №3460-VI у разі звернення особи про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення.

Сторонами визнається той факт, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи з дитинства.

Наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № Н-БВПД/017/03.1-4/767 від 17.10.2024 надано безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_2 для здійснення представництва інтересів особи, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №466/13733/23 про визнання зловживання правом та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

При призначенні ОСОБА_2 адвоката відповідач керувався п.1 ч.1 ст.14 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" та наявність документів, які підтверджують інвалідність заявника та довідки про розмір призначеної соціальної допомоги, яка не повинна перевищувати двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 6056,00 гривень, а в даному випадку такий розмір - 4722,00 гривень.

Проте ОСОБА_1 , який є позивачем також у справі №466/13733/23, не погоджується з рішенням відповідача про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_2 вказуючи на те, що останній отримав правничу допомогу адвоката Мукан Б.С. залученого Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правової допомоги в справі №466/13733/23 на підставі доручення з надання безоплатної правничої допомоги в супереч вимогам Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", оскільки отримує соціальну допомогу особи з інвалідністю з дитинства, компенсацію по оплаті комунальних послуг, з того ж відділу соціального захисту, з якого він надав довідку про соціальну допомогу інваліда з дитинства, та пенсію по втраті годувальника, що перевищує два прожиткових мінімумів для працездатної особи.

З метою підтвердження цих припущень, позивачем заявлено клопотання про витребування доказів для спростування приналежності ОСОБА_2 до категорії осіб, які мають право на одержання безоплатної вторинної правової допомоги.

Частиною 4 ст.9 КАС України встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до положень ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження від 04.11.2024, відповідач надав матеріали, що стали підставою для прийняття рішення про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_2 , у тому числі оскаржуване рішення.

Предметом спору у цій справі є правомірність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_2 .

У межах розгляду цієї адміністративної справи суд надає правову оцінку тим доказам, які подавалися ОСОБА_2 одночасно з заявою від 15.10.2024 про надання безоплатної правничої допомоги та на підставі яких відповідачем приймалося оскаржуване рішення.

Докази, про витребування яких просить позивач, ОСОБА_2 не подавалися разом з заявою від 15.10.2024 про надання безоплатної правничої допомоги, за результатами яких відповідачем прийнято спірне рішення, а тому суд не вбачає підстав для їх витребування.

Більше того, наказ Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № Н-БВПД/017/03.1-4/767 від 17.10.2024 є актом індивідуальної дії.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, акт індивідуальної дії стосується конкретно визначених у ньому осіб (особи) та впливає на права та інтереси або встановлює обов`язки саме для цих осіб (особи).

За змістом ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.1, 2 ст.55 Конституції України, ст.2, 5 КАС України.

Водночас обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 N 3-рп/2003).

За правилами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом п.9 ч.5 ст.160 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень у позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Разом з цим, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18, від 23.12.2019 у справі № 712/3842/17, від 27.02.2020 у справі № 500/477/15-а.

Узагальнюючи вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, колегія суддів констатує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень, у тому числі й індивідуальних актів, є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень. Порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

У контексті спірних правовідносин, суд наголошує, що оскаржуваний наказ Західного міжрегіонального центру з надання правничої допомоги № Н-БВПД/017/03.1-4/767 від 17.10.2024 є індивідуальним актом, яким надано безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_2 для здійснення представництва інтересів особи, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №466/13733/23 про визнання зловживання правом та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Отже, в даному випадку відсутні порушення прав ОСОБА_1 , які б потребували судового захисту.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом відсутності порушеного права позивача та безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (місцезнаходження: вул.За Рудкою, 33, офіс 603, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.