Справа № 520/9708/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 р. Справа № 520/9708/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, по справі № 520/9708/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 додаткової винагороди до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової винагороди до 100000 гривень за період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В обґрунтування позову зазначено, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 додаткової винагороди до 100 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не довів факт виплати позивачу грошової винагороди з розрахунку 100000,00 грн в місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року. Вважає, що суд першої інстанції встановив факт виплати коштів без належних доказів.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене позивачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 22.03.2022 року по 09.02.2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 року № 49 (по стройовій частині) водій-санітар медичного пункту штаб-сержант ОСОБА_1 15.02.2023 здав справи та вибув до нового місця служби.

Позивач, вбачаючи в діях військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 додаткової винагороди до 100 000 гривень з розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів через представника 15.03.2024 року звернувся до відповідача з адвокатським запитом.

Відповідач листом від 29.03.2024 року № 3/254 повідомив зокрема, що ОСОБА_1 нараховувались та виплачувались всі передбачені діючим законодавством виплати.

Відповідно до Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 26 від 02.02.2023 року та № 52 від 01.03.2023 року "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" місто дислокації ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.01.2023 року по 28.02.2023 року не входить в вищезазначені райони ведення воєнних (бойових) дій, в зв`язку з чим виплати проводились без урахування додаткової грошової винагороди.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач звертався до відповідача з заявою щодо нарахування чи перерахунку йому додаткової винагороди до 100 000 гривень у період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 року, а також відсутня відмова відповідача в такому перерахунку та докази невірного нарахування позивачу за вказаний період грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди до 100 000 гривень у період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 року, суд приходить до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було порушено прав позивача, а оскільки відповідно до ст. 6 КАС України захисту підлягають лише порушені права, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з вищевикладеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168, пунктом 1-1 якої (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2023 року №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», застосовується з 01 червня 2023 року) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил … (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197; далі - Порядок №260, зі змінами, чинними на час виникнення спірних правовідносин).

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.

Відповідно до пунктом 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року. Вважає, що суд першої інстанції встановив факт виплати коштів без належних доказів.

Згідно доводів позивача, які викладені в його адміністративному позові, додаткова винагорода (передбачена Постановою №168 від 28.08.2022) за період з 22.03.2022 по 31.12.2022 не була нарахована та виплачена у розмірі 100 0000 грн. Зазначена обставина обґрунтована карткою особового рахунку військовослужбовця.

Матеріалами справи стверджується, що позивач, згідно рапортів на преміювання, приймав участь в бойових діях у 2022 році в наступні періоди: 22.03. 31.03, 01.04. - 30.04, 01.05. 11.05., 15.05. 31.05. ( 3 дні шпиталь - санітарні втрати (хвороба, не поранення), 01.06. 30.06, 01.08. - 28.08, з 28.08. по 10.10. військова частина НОМЕР_1 знаходилась на ротації, 11.10 31.10, 01.11. 30.11, 01.12. 31.12. За вказані періоди позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода до 100 000 гривень з розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, карткою з особового рахунку військовослужбовця за 2022 рік підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди згідно з Постановою №168 за період з 22.03.2024 по 31.08.2022 та з 01.10.2022 по 31.12.2022 у розмірі 100000,00 грн., розрахунку на місяць пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п.9 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 розділу XXXIV Порядку №260)

Отже, з врахуванням пунктів 9, 10 розділу XXXIV Порядку №260 щодо видачі наказу про виплату додаткової винагороди за минулий місяць до 5 числа поточного місяця, додаткова винагорода, про нарахування і виплату якої звернувся позивач згідно з Постановою №168 за період з 22.03.2022 року по 31.12.2022 у розмірі 100000,00 грн, була виплачена останньому, та відповідно, відображена у картці (виписці) з особового рахунку військовослужбовця.

Отже, за встановлених обставин відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено права позивача в частині виплати додаткової винагороди за періодз 22.03.2022 року по 31.12.2022.

Щодо доводів апеляційної скарги про не підтвердження відповідачем належними доказами виплати спірної додаткової винагороди, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суд від 04.12.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії документів: надати інформацію щодо виплати ОСОБА_1 з 22.03.2022 по 31.12.2022 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, з зазначенням періодів, за які здійснювались виплати та дат фактичних виплат та відповідні документи на підтвердження таких виплат.

На виконання вимог ухвали відповідачем надано належним чином засвідчену довідку від 21.12.2024 № 12/131.

Дослідженням довідки відповідача від 21.12.2024 № 12/131 про нараховані виплати штаб-сержанту ОСОБА_1 за період з 22.03.2024 по 31.12.2024 встановлено, що позивачу виплачено додаткову винагороду в таких розмірах:

- за березень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 32 258, 07 грн.;

- за квітень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000, 00 грн.;

- за травень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 93 225, 81 грн.;

- за червень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 10 000, 00 грн.;

- за липень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000, 00 грн.;

- за серпень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 93 225, 81 грн.;

- за вересень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 30 000, 00 грн.;

- за жовтень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 77 419, 35 грн.;

- за листопад 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000, 00 грн.;

- за грудень 2022 року: додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000, 00 грн.

Всього: 826 086, 72 грн.

Таким чином, відповідачем виплачена позивачу підвищена додаткова винагорода до 100000 грн пропорційно в розрахунку на місяць за підтвердженні дні участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 22.03.2022 по 31.08.2022 та з 01.10.2022 по 31.12.2022 включно, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо виплати збільшеної до 100000 грн винагороди за вересень 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, частинами першою, другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 червня 2024 року в справі № 400/1217/23, від 20 червня 2024 року в справі № 400/249/23 та від 06 серпня 2024 року в справі № 400/10311/23.

Позивачем не надано жодного належного доказу в підтвердження його участі в бойових діях або відповідних заходах за березень 2022 року, які визначені пунктом 4 Порядку № 36, тоді як надані відповідачем докази спростовують участь позивача у відповідних заходах за березень 2022 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 по справі №520/9708/24 підлягає зміні в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 по справі № 520/9708/24 - змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко