Справа № 160/33426/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 грудня 2024 року Справа № 160/33426/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова Олена Василівна, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

19.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі (з урахуванням всіх складових такого забезпечення) у відповідності до Наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року та у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі (з урахуванням всіх складових такого забезпечення) у відповідності до Наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року та у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Також до позовної заяви додано клопотання, в якому позивач просить витребувати у Військової частини НОМЕР_2 документи та відомості:

- інформацію щодо виплати (або не виплати) ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100 тисяч гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з у період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року, та час перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року згідно з пунктом 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 р. №168;

- довідку (інформацію) щодо грошового забезпечення позивача з урахуванням усіх складових такого грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) помісячно за період з 12.05.2022 року по 01.03.2023 року (включно).

Крім того, до позовної заяви додано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що відповідно до положень частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діє з 19.07.2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, строк звернення до суду з позовом щодо виплати сум грошового забезпечення згідно зі статтею 233 КЗпП України по 18.07.2022 року жодним чином не обмежувався.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зауважив на тому, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів.

Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У інших своїх рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп і від 05.04.2001 року №3-рп/2001 дійшов аналогічних висновки щодо того, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

3 огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія положень статті 233 КЗпП України після внесення змін Законом України від 01.07.2022 року №2352-1X поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21 та у рішенні від 06.04.2023 року у зразковій справі №260/3564/22.

Отже, на спірні правовідносини, які мали місце у період по 19.07.2022 року, обмеження строків звернення до суду з позовом стосовно виплати сум заробітної грошового забезпечення, встановлені статтею 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-IХ, не розповсюджуються.

Згідно з п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу Законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, саме з 01.07.2023 року підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 К3пП України.

Однак, позивач не мав можливості звернутися до суду, у зв`язку з тим, що він продовжив проходити військову службу.

Позивачем зазначено, що він є військовослужбовцем, брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх проведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, де одержав поранення та вимушений був тривалий час лікуватися.

Саме у зв`язку із проходження військової служби та перебування на лікуванні внаслідок поранення, позивач, як військовослужбовець, не мав можливості вільно переміщуватися територією України та не мав реальної фізичної можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу, дізнатись про порушення своїх прав та звернутись до суду за їх захистом.

Саме через умови проходження військової служби та лікування, позивач не мав можливості оскаржити бездіяльність відповідача та зробив це відразу як виявилася можливість.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї та практику Європейського суду як джерела.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France), заява № 23805/94).

Крім того, прошу суд при вирішенні питання щодо поновлення мені строку звернення до суду врахувати Конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України, подане до Конституційного Суду України 16 вересня 2024 року.

Так, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-IХ. Підпунктом 18 пункту 1 розділу І цього Закону внесено зміни, зокрема, до статті 233 КЗпП України.

Водночас статтею 43 Конституції України гарантовано право кожному на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Крім іншого, у цій статті зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. А також вказано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою 3 статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Проте частиною першою статті 233 КЗпП України гарантоване Конституцією України право на заробітну плату, право заробляти собі на життя працею було обмежене в частині звернення до суду за захистом - установленням часових меж у три місяці, упродовж яких особа може звернутися до суду.

Отже, гарантоване Конституцією України право на заробітну плату, право заробляти собі на життя працею обмежене строком звернення до суду за захистом тривалістю в три місяці, тоді як звернення до суду за захистом усіх інших цивільних прав обмежено загальною позовною давністю тривалістю в три роки. Також вбачається несправедливим, коли право працівника вимагати сплату заробітної плати в суді обмежене тримісячним строком, тоді як кредитори такого працівника мають право протягом трьох років вимагати в нього сплату цивільних боргів, зокрема комунальних платежів.

У період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупинено на строк дії такого стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу). Водночас гарантоване Конституцією України право на заробітну плату, право заробляти собі на життя працею продовжує бути обмеженим у захисті судом строком у три місяці, що, крім іншого, ставить найманого працівника в нерівні умови з тими громадянами, які заробляють собі на життя шляхом укладення цивільно-правових договорів. У разі порушення умов таких договорів, зокрема в разі несплати другою стороною договору грошових коштів за виконані послуги та роботи, такі громадяни мають в умовах воєнного стану майже необмежене строком право звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, тоді як найманий працівник повинен пильно стежити за дотриманням тримісячного строку щодо кожної щомісячної (а можливо, і два рази на місяць) затримки у виплаті заробітної плати.

Також, Законом №2352-IX суттєво обмежено передбачене частиною першою статті 234 КЗпП України право суду поновлювати пропущений працівником тримісячний строк для звернення до суду з відповідним позовом.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (абзац п?ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012року №4-pп/2012).

Слід зауважити, що частина друга статті 233 КЗпП України до набрання чинності Законом №2352-IX (19 липня 2022року) передбачала, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки стаття 22 Конституції України міститься в розділі ІІ "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина" і в ній сформульовано загальну вимогу щодо законодавчого регулювання існуючих прав і свобод, то положення частини третьої цієї статті необхідно тлумачити у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої статті 22, частини першої статті 64, частини першої статті 157 Основного Закону України та розуміти як такі, що поширюються на всі існуючі права і свободи людини, гарантовані Конституцією України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення.

На підставі викладеного можна виснувати, що внаслідок унесення змін до статей 233, 234 КЗпП України законодавець, обмеживши право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати строком у три місяці, не надавши при цьому працівникові гарантій розгляду судом питання про поновлення строку на звернення до суду, знизив рівень доступу до суду осіб, які є суб`єктами звернення із заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати, чим допустив звуження змісту й обсягу існуючих конституційних прав працівників на звернення до суду з позовом про стягнення належної їм заробітної плати без обмеження будь-яким строком та обмежив їхнє право на судовий захист у тому обсязі, як його гарантовано частиною першою статті 55 Конституції України, чим знівельовано можливість ефективної реалізації права особи на судовий захист.

Окрім того, згідно ст. 1 Прикінцевих положень КЗПП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої

респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про відмну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 27 червня 2023 р. №651.

Спірні правовідносини виникли позивачем та відповідачем з за період з 12.05.2022 по 18.05.2022, з 19.05.2022 по 31.05.2022, з 31.05.2022 по 06.06.2022, з 06.08.2022 по 21.08.2022, з 22.08.2022 по 07.09.2022, з 07.09.2022 по 22.09.2022, з 11.10.2022 по 21.10.2022, з 17.11.2022 по 02.12.2022, з 02.12.2022 по 16.12.2022, з 23.01.2023 по 30.01.2023, з 06.03.2023 по 21.03.2023 у, з 27.06.2023 по 06.07.2023, з 06.07.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 28.07.2023.

Згідно вимог ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач є учасником бойових дій, беручи до уваги те, що закінчення строку звернення до суду припало на воєнний стан та реалізація права звернення до суду з позовом здійснена позивачем без зайвих зволікань. Враховуючи наведене, позивач просить суд поновити позивачу строк для подання адміністративного позову.

Розглянувши подану заяву, суд констатує обґрунтованість поважності причин пропуску строку звернення до суду, в зв`язку з чим, пропущений строк звернення до суду підлягає поновленню.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вивчивши подані позовні матеріали, суд дійшов висновку, що адміністративний позов відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 КАС України, підсудний Дніпропетровському окружному адміністративному суду та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження згідно частини 2 статті 257 КАС України.

З матеріалів адміністративного позову порушень строків, передбачених статтею 122 КАС України, не вбачається.

Керуючись статтями 171, 257, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою.

Прийняти адміністративний позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №160/33426/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Царіковою О.В.

Витребувати у Військової частини НОМЕР_2 :

- інформацію щодо виплати (або не виплати) ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100 тисяч гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з у період з 12.05.2022 року по 18.05.2022 року, з 19.05.2022 року по 31.05.2022 року з 31.05.2022 року по 06.06.2022 року, з 06.08.2022 року по 21.08.2022 року, з 22.08.2022 року по 07.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 22.09.2022 року, з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року, з 17.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року, з 23.01.2023 року по 30.01.2023 року, з 06.03.2023 року по 21.03.2023 року, з 27.06.2023 року по 06.07.2023 року, з 06.07.2023 року по 14.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року, та час перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками ВЛК №48/7 від 06.06.2022 року, №1329/1 від 06.07.2022 року, №162 від 22.09.2022 року, №283 від 16.12.2022 року, №508 від 21.03.2023 року, №139 від 27.04.2023 року, №746 від 28.07.2023 року, №187/1 від 25.01.2023 року, №777/1 від 14.09.2023 року за період з 06.06.2022 року по 25.02.2023 року згідно з пунктом 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 р. №168;

- довідку (інформацію) щодо грошового забезпечення позивача з урахуванням усіх складових такого грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) помісячно за період з 12.05.2022 року по 01.03.2023 року (включно).

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також зобов`язати відповідача надати до суду разом із відзивом на позов документи, що підтверджують надання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а також для подання суду витребуваних судом доказів.

Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов, а також зобов`язати позивача надати до суду разом із відповіддю на відзив документи, що підтверджують надання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а також зобов`язати відповідача надати до суду разом із запереченням на відповідь на відзив документи, що підтверджують надання заперечень на відповідь на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/csz/.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі надіслати учасникам справи, відповідачу разом з ухвалою надіслати копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Царікова