Справа № 420/33008/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/33008/23

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Краснопівцева Олексія Костянтиновича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року адвокат Краснопівцев О.К., який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (далі ТОВ «СТІЛЛІ») звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці (далі відповідач, Митниця), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2023/000191/2 від 24.10.2023.

Окрім цього, адвокат просив стягнути з Митниці, за рахунок її бюджетних асигнувань, на користь підприємства, судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Краснопівцев О.К. зазначає, що у суб`єкта владних повноважень відсутні законодавчо визначені підстави для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі.

Як пояснює адвокат Краснопівцев О.К., надані декларантом документи, на підтвердження заявленої митної вартості товарів за ціною контракту, не містили розбіжностей, не ставили під сумнів числові значення складових митної вартості, в них були відсутні ознаки підробки та їх зміст мав достатні відомості на підтвердження ціни, яка сплачена за товар.

За твердженням адвоката, митний орган формально послався на те, що надані ТОВ «СТІЛЛІ» документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару, залишились не усунутими.

Таким чином, на думку адвоката, спірне рішення про коригування митної вартості та картка відмови, є протиправними, оскільки прийняті з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у письмовому провадженні, позов ТОВ «СТІЛЛІ» - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2023/000191/2 від 24.10.2023.

Суд стягнув на користь ТОВ «СТІЛЛІ», за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 476,36 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження митної вартості товарів за ціною контракту, позивач надав усі необхідні документи, що надають можливість перевірити правильність обчислення митної вартості товарів.

Суд зазначив, що митні органи, згідно наданих чинним законодавством повноважень, мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як зазначив суд першої інстанції, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зауважив, що відповідач не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а витребування переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення митного органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляції складаються з такого.

По-перше, на думку Митниці, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що у поданих декларантом документах містяться розбіжності, надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту у рішенні про коригування митної вартості товарів, зокрема, про таке.

Так, скаржник зазначає, що відповідно до вимог розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, яким затверджені форма декларації митної вартості та Правила її заповнення, для підтвердження витрат на транспортування, декларант, відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подає транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як зазначає скаржник до зазначених документів можуть належати:

-рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, відповідно до виставленого рахунка- фактури;

-калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Проте, як указує скаржник, вказані документи для підтвердження числового значення вказаної складової митної вартості до митного оформлення декларант не надав.

Також скаржник зазначає, що у довідках про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу, понад те, не наданий договір на перевезення, щодо автотранспортної накладної CMR від 19.10.2023 №586, де перевізником є (42826764- МТД ТРАНС).

Митниця звертає увагу суду апеляційної інстанції, що подана до митного оформлення довідка, яка підтверджує вартість міжнародного перевезення товару від 13.10.2023 №3722/3, не містить умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування.

Далі, скаржник зазначає, що відповідно до пункту 4.1 Контракту оплата товару здійснюється протягом 90 календарних днів після митного оформлення, однак в інвойсі від 29.08.2023 №2022039 зазначено, що оплата здійснюється протягом 180 днів від дати складання інвойсу.

Отже, резюмуючи встановлені розбіжності та відсутність даних про вказані вище складові, Митниця наголошує про неможливість перевірити правильність визначення митної вартості товару.

По-друге, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування у декларанта додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Мотивуючи свій аргумент, скаржник указує, що дана норма встановлює його право письмово запитувати від декларанта додаткові документи, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання митної вартості товарів.

Як указує Митниця, на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларант був повідомлений про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

-виписки з банківської документації;

- каталогів, специфікацій, прейскуранта (прай-листа) виробника товару;

- копії митної декларації країни відправлення;

- висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Водночас надані ТОВ «СТІЛЛІ» документи, а саме рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуг, а також прайс-лист б/н від 12.08.2023 не усунули виявлені розбіжності митної вартості імпортуємих товарів.

По-третє, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість застосування митним органом, при розмитненні товару, резервного методу для визначення митної вартості товару.

Скаржник, посилаючись на частини 1, 2 статті 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, указує, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

В рамках даного спору, як зазначає скаржник, митна вартість ґрунтувалася на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, відображених в автоматизованій системі митного контролю та оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор»). Тобто здійснювалося порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, які за своїми характеристиками та особливостями, будуть максимально наближено підпадати під ознаки ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено (з врахуванням індивідуальних характеристик оцінюваного товару).

Наведене, на думку Митниці свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції щодо необґрунтованості застосування митним органом при розмитненні товару резервного методу для визначення митної вартості товару.

ТОВ «СТІЛЛІ» своїм процесуальним правом подання відзив на апеляційну скаргу, не скористалося.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «СТІЛЛІ» є юридичною особою, .

Вид економічної діяльності: оптова торгівля одягом і взуття (основний), 47.72 роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, 47.71 роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах.

19.09.2022 між ТОВ «СТІЛЛІ» (Покупець) та іноземною компанією «QUANZHOU JIALIN SUPPLY CHAIN MANAGEMENT CO., Ltd» Китай (Продавець) укладений контракт №3 (далі Контракт) (а.с.13).

Відповідно до пункту 1.1 Контракту Продавець зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах цього Контракту.

Відповідно до пункту 1.2 Товаром за цим Контрактом є взуття.

Пункт 2.1 Контракту визначає, що всі ціни визначаються у Інвойсах Продавця і встановлюються у доларах США. Продавець не має права змінювати ціни з моменту надання пропозиції.

Згідно пункту 3.1. Контракту умови поставки: (базові умови) FOB. Строки поставки та оплата визначаються у Інвойсах.

Пункт 4.1. Контракту визначає, що Покупець сплачує 100% суми, зазначеної в інвойсі протягом 90 днів з дня завершення оформлення документів з митного очищення вантажу.

Пункт 5.1. Контракту визначає, що Товар має бути упакований відповідно до вимог до кожного виду Товару.

02.01.2023 сторони уклали Додаткову угоду до Контракту №3 від 19.09.2022, якою погодили викласти пункт 5.1. у новій редакції:

«Товар має бути упакований відповідно до вимог до кожного виду Товару. Вартість упаковки та пакування включена в ціну та не підлягає окремій оплаті.»

01.04.2023 сторони уклали Додаткову угоду до Контракту №3 від 19.09.2022, якою погодили викласти пункт 3.1. у новій редакції:

«Умови поставки визначаються в інвойсах.»

29.08.2023 на виконання умов Контракту, Продавець виставив Інвойс №2022039 з переліком товарів на загальну суму 63 259,68 дол. США.

23.10.2023 декларант - ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс», діючи в інтересах ТОВ «СТІЛЛІ», з метою здійснення митного оформлення ввезеного товару, подав до митного оформлення митну декларацію № 23UA14U4.

Відповідно до вказаної митної декларації, на митну територію України, надійшов товар на адресу ТОВ «СТІЛЛІ», а саме:

товар 1 взуття чоловіче (розміри 41-45), з халявками, які закривають щиколотку та доходять до початку литки-черевики, спереду мають шнурівку, верх взуття виготовлений з синтетичного полімерного матеріалу-поліуретану, без металевого підноску, не відносяться до спеціального спортивного взуття на загальну суму 67974,96 дол. США, що за курсом валюти 36,5401 становить 2483811,84 грн.

товар 2 взуття чоловіче (розміри 38-45), халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівки верху закриває всю тильну поверхню стопи навпілчеревики, спереду мають шнурівку, верх взуття виготовлений з синтетичного полімерного матеріалу-поліуретану, підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу - термопластична гума, без металевого підноску, не відносяться до спеціального спортивного взуття на загальну суму 1528,22 дол. США, що за курсом валюти 36,5401 становить 55841,31 грн.

товар 3 взуття чоловіче (розміри 36-37), халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівки верху закриває всю тильну поверхню стопи- навпілчеревики, спереду мають шнурівку, верх взуття виготовлений з синтетичного полімерного матеріалу-поліуретану, підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу - термопластична гума, без металевого підноску, не відносяться до спеціального спортивного взуття на загальну суму 54,97 дол. США, що за курсом валюти 36,5401 становить 2 008,61 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості, разом з митною декларацією, відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України декларант надав відповідні документи, а саме:

- пакувальний лист (Packing list) б/н від 23.10.2023;

- рахунок-фактура (Інвойс) (Commercial invoice) № 2022039 від 29.08.2023;

- домашній коносамент (House bill of lading) BW23080322B від 01.09.2023

- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 586 від 19.10.2023;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 23C620000227/11528 від 10.10.2023;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №3722/3 від 13.10.2023;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 26.12.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 02.01.2023;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 07.01.2023;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.04.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 3 від 19.09.2022;

- договір про надання послуг митного брокера №БР-518 від 21.07.2023;

- договір про перевезення № від 21.07.2023

- інші некласифіковані документи (акт про зважування транспортного засобу з вантажем) б/н від 23.10.2023;

- інші некласифіковані документи (лист) б/н від 23.10.2023.

За результатами розгляду Митницею наведених вище документів, декларант отримав повідомлення, в якому містилася пропозиція надати для підтвердження митної вартості товару:

1) виписку з банківської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскурант (прайс-лист) виробника товару;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

24.10.2023 декларант в якості додаткових документів декларант надав :

-рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуг від 05.09.2023 №1065;

-рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 13.10.2023 №1083;

-рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 20.10.2023 №1322;

-прайс-лист б/н від 12.08.2023.

Декларант просив завершити митне оформлення за наданими документами.

24.10.2023 Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару за №UA500020/2023/000191/2 (а.с.8).

У пункті 33 рішення міститься обґрунтування висновків про непідтвердження декларантом заявленої митної вартості товарів, за ціною контракту:

1) відповідно до вимог розділу ІІІ Правил заповнення митної декларації, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (далі - Правила заповнення митної декларації), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактури (акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містять реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури; калькуляція транспортних витрат ( якщо перевезення товару здійснювалось з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України , розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Вказані документи для підтвердження числового значення вказаної складової митної вартості до митного оформлення не надані;

2) у довідках про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу. Не наданий договір на перевезення за автотранспортною накладною CMR від 19.10.2023 №586, перевізник (42826764- МТД ТРАНС). Подана до митного оформлення довідка, що підтверджують вартість міжнародного перевезення товару від 13.10.2023 року №3722/3, не містить умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування.

3) відповідно до пункту 4.1 зовнішньоекономічного договору від 19.09.2022 №3 оплата товару здійснюється протягом 90 календарних днів після митного оформлення, однак в інвойсі від 29.08.2023 №2022039 зазначено, що оплата здійснюється протягом 180 днів від дати інвойсу.

Далі, у оскаржуваному рішенні зазначено, що декларант додатково подав документи, зокрема, рахунки-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги та прайс-лист б/н від 12.08.2023, в якому відсутня інформація про детальний опис товару, посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, торгівельну марку.

За результатом розгляду о наданих документів митних органом встановив, що наявні розбіжності в документах, що подавалися для розмитнення товару, не усунені.

Отже, в оскаржуваному рішенні наголошено, що митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, буде скорегована за резервним методом.

Також, за результатами перевірки митної декларації ТОВ «СТІЛЛІ» митницею була прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2023/000627.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи довід апеляції про законність та обґрунтованість, прийнятого митним органом, рішення про коригування митної вартості товарів за підставами того, що надані декларантом документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті, а також про те, що декларант не надав документів на спростовування виявлених розбіжностей, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частина 1 статті 52 Митного кодексу України встановлює, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою .

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 53 Митного кодексу України унормовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Колегія суддів проаналізувавши підстави, покладені в основу рішення про коригування митної вартості, дійшла таких висновків.

Як стверджує скаржник, в наданих до митного оформлення документах відповідно до вимог розділу ІІІ Правил заповнення митної декларації, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Митниця указує, що документи для підтвердження числового значення вказаної складової митної вартості до митного оформлення декларантом не надані.

Вивчаючи наведені доводи, колегія суддів установила, що відповідно до положень пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари є, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Згідно пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів та обов`язково подаються до митниці, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки, витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до розділу III Правил заповнення декларації митної вартості, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містять реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, відповідно до виставленого рахунка- фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Водночас, колегія суддів установила, що Правила заповнення митної декларації не встановлюють вичерпний перелік документів, а лише наводять їх приклади.

Також, даний нормативний акт визначає, що якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Колегія суддів враховує, що, з приводу цього питання, Верховним Судом, у постанові від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14 викладена правова позиція, в якій суд виснував, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

На думку суду касаційної інстанції, Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати, як зауважив суд, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З урахуванням викладених правових норм, а також правової позиції суду найвищої інстанції, колегія суддів висновує, що законодавством не визначений вичерпний перелік документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, а відтак, надана декларантом під час митного оформлення довідка про вартість міжнародного перевезення вантажу за весь маршрут від постачальника до покупця №3736/3 від 03.11.2023, є належним та допустимим доказом розміру таких витрат.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, твердження скаржника про те, що декларантом не надані документи для підтвердження витрат на транспортування не відповідають дійсності та спростовуються неведеними вище висновками суду.

Досліджуючи доводи Митниці, що довідка про вартість міжнародного перевезення вантажу №3736/3 від 03.11.2023 не містить умов поставки за правилами «Інкотермс», а це унеможливлює перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, колегія суддів установила, що умови поставки товару FOB та EXW Xiamen (EXW Сямень), зазначені в інших документах, які були надані до митного оформлення, зокрема, в контракті та інвойсі, які суб`єкт владних повноважень має можливість використовувати для отримання інформації про умови поставки товару.

Отож, відсутність в довідці про вартість міжнародного перевезення вантажу відповідних умов поставки за правилами «Інкотермс», як вважає суд апеляційної інстанції, не вплинуло на достовірність визначення декларантом витрат на транспортні послуги.

Відповідаючи на довід скаржника про ненадання декларантом договору на перевезення, за міжнародною автотранспортною накладною CMR від 19.10.2023 №586 фактичний перевізник МТД ТРАНС, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно- експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Між ТОВ «СТІЛЛІ» (Клієнт) та ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» (Експедитор) 21.07.2023 був укладений договір № транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату і за клієнта надавати транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з організацією та забезпеченням експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта, у відповідності до Стандартів надання послуг.

Відповідно пункту 2.3. договору Експедитор може надавати послуги з організації перевезень вантажів автомобільним, залізничним та іншими видами транспорту по території України, а також інших держав.

Згідно пункту 3.1.1 при виконанні своїх зобов`язань за цим договором Експедитор: зобов`язаний відповідно до предмету Договору представляти інтереси клієнта у взаємовідносинах з перевізниками, портами та іншими третіми особами, пов`язаними з перевезенням, перевалкою і транспортно-експедиторським обслуговуванням зовнішньоторговельних вантажів клієнта.

За приписами пункту 1.1.11 Експедитор, виконуючи свої зобов`язання за цим договором має право залучати третіх осіб, залишаючись відповідальним перед Клієнтом за належне виконання цього Договору.

Отож, як правильно встановив суд першої інстанції, МТД ТРАНС був залучений в якості перевізника на замовлення Експедитора, в особі ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс».

За таких обставин, слід погодитися з доводами суду першої інстанції, що зазначення в міжнародній автотранспортній накладній CMR від 19.10.2023 №586 фактичного перевізника не суперечить змісту наданих декларантом документів, та не може бути підставою для неврахування витрат на перевезення товару.

Оцінюючи доводи Митниці про наявність розбіжностей між пунктом 4.1 Контракту№ 3 від 19.09.2022 та Інвойсом №2022039 щодо строків оплати імпортованого товару, колегія суддів установила їх відсутність, оскільки, за даними документами, Покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 180 днів від дати Інвойсу, однак не пізніше 90 днів від дати митного оформлення.

Отже, колегія суддів констатує, що скаржник не довів, що подані ТОВ «СТІЛЛІ» документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містили розбіжності, мали ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Досліджуючи обґрунтованість доводів митниці про правомірне застосування резервного методу для визначення митної вартості товару, колегія суддів дійшла таких висновків.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу, що міститься в спеціалізованому програмно інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), Автоматизованій системі митного огляду (АСМО) «Інспектор».

Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Згідно пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Як пояснює митний орган в оскаржуваному рішенні, за вказаними джерелами інформації, рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений до митного оформлення час є більшим, а саме:

- товар 1 11,93 дол. США за пару (МД від 23.08.2023 №UA10180/2023/513304),

- товар 2 11,78 дол. США за пару (МД від 14.08.2023 №UA209230/2023/085756),

- товар 3- 12,60 дол США (МД від 07.08.2023 №UA100180/2023/513304) що є значно більшою вартістю, ніж заявлена декларантом.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі №140/804/19 зауважив на тому, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Також слід врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Резюмуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість застосування для розмитнення товару ТОВ «СТІЛЛІ» резервного методу та вважає, що у Митниці були наявні підстави провести розмитнення товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі Одеської митниці, висновків суду першої інстанції не спростовують, будь яких доводів, яким би не була надана оцінка в судовому рішенні, апеляція не містить, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, підстав для задоволення скарги та скасування правильного по суті рішення не вбачається.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 316, 322, 325,328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Краснопівцева Олексія Костянтиновича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.12.2024.