Справа № 640/14066/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Ганечко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення за її поновленням;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення за її поновленням.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Надалі, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року адміністративну справу №640/14066/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Втім, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позовну заяву - залишено без руху, встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали шляхом шляхом подання до суду: оновленої позовної заяви із зазначенням у ній: засобів зв`язку сторін; конкретизації позовних вимог в частині визначення спірного періоду для здійснення пенсійних виплат; викладення обставин, якими підтверджені заявлені вимоги з посиланням на докази, якими ці обставини підтверджені, зокрема, але не виключно: коли, ким та на якій підставі була призначечна пенсія позивачеві; підстави та обставини переїзду позивача до України із Російської Федерації; надання довідки про місце проживання позивача за адресою, зазначеною у позовній заяві станом на день звернення до суду; копії рішення відповідного органу про призначення пенсії ОСОБА_1 із зазначенням її розміру та підстав призначення; надання суду копій документів, які були подані позивачем у 2019 році із зазначенням органу, куди вони надавались для призначення йому пенсійних виплат за вислугу років як військовослужбовцю та відповідної заяви; подання заяви про поновлення строку звернення до суду із доказовим підтвердженням поважності причин його пропуску; подання оригіналу квитанції сплати судового збору за дві вимоги немайнового характеру на рахунок Київського окружного адміністративного суду у розмірі 1984,80 грн.; зазначення місця знаходження оригіналів документів, копії яких долучено до позовної заяви; обгрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивача діями та рішенням органу Пенсійного фонду з розкриттям змісту порушених прав.

13 вересня 2022 року за допомогою засобів поштого зв`язку на виконання вимог вказаної ухвали від представника позивача надійшла заява про продовження встановленого судом строку на 10 днів для усунення недоліків позовної заяви у зв`язку неможливістю надати необхідні документи у встановлений в ухвалі від 13.06.2022 строк.

Надалі, 13 жовтня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції, квитанція про сплату судового збору на рахунок Київського окружного адміністративного суду у розмірі 992,40 грн., витяг з реєстру територіальної громади від 13.09.2022, копія адвокатського запиту та відповідь Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 20.09.2022.

У свою чергу, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2022 року продовжено ОСОБА_1 встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви на п`ять днів з моменту одержання копії даної ухвали.

У подальшому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення, та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стаття 160 КАС України не конкретизує вимог щодо змісту позовних вимог, який викладається позивачем у довільній формі, та на стадії відкриття провадження суд не має права надавати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обгрунтовуюся вимоги.

Як вказує позивач, у справах, що виникають з органами пенсійного фонду, особа може дізнатись, що її права порушені, зокрема при отриманні від органу ПФУ відповіді на відповідний надісланий запит щодо розміру пенсії, що вказує про створення судом першої інстанції формальних підстав для залишення позовної заяви без руху.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції про прийняття оскаржуваної ухвали.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у встановлений судом строк позивачем не були усунуті недоліки, вказані в ухвалі суду від 13.06.2022, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У частині п`ятій ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до позовної заяви.

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Так, у силу вимог частини першої ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування;

Згідно з п. 4 та п. 5 частини п`ятої вказаної статті КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, залишення скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Втім, після передачі вказаної справи до Київського окружного адміністративного суду, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позовну - залишено без руху, встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали шляхом шляхом подання до суду: оновленої позовної заяви із зазначенням у ній: засобів зв`язку сторін; конкретизації позовних вимог в частині визначення спірного періоду для здійснення пенсійних виплат; викладення обставин, якими підтверджені заявлені вимоги з посиланням на докази, якими ці обставини підтверджені, зокрема, але не виключно: коли, ким та на якій підставі була призначечна пенсія позивачеві; підстави та обставини переїзду позивача до України із Російської Федерації; надання довідки про місце проживання позивача за адресою, зазначеною у позовній заяві станом на день звернення до суду; копії рішення відповідного органу про призначення пенсії ОСОБА_1 із зазначенням її розміру та підстав призначення; надання суду копій документів, які були подані позивачем у 2019 році із зазначенням органу, куди вони надавались для призначення йому пенсійних виплат за вислугу років як військовослужбовцю та відповідної заяви; подання заяви про поновлення строку звернення до суду із доказовим підтвердженням поважності причин його пропуску; подання оригіналу квитанції сплати судового збору за дві вимоги немайнового характеру на рахунок Київського окружного адміністративного суду у розмірі 1984,80 грн.; зазначення місця знаходження оригіналів документів, копії яких долучено до позовної заяви; обгрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивача діями та рішенням органу Пенсійного фонду з розкриттям змісту порушених прав.

У подальшому, від представника позивача на адресу надійшла позовна заява в новій редакції, квитанція про сплату судового збору на рахунок Київського окружного адміністративного суду у розмірі 992,40 грн, витяг з реєстру територіальної громади від 13.09.2022, копія адвокатського запиту та відповідь Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 20.09.2022.

Разом з тим, не зважаючи на подані документи, позовну заяву було повернуто позивачеві.

Втім, колегія суддів звертає увагу на те, що норми КАС України не передбачають конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяють позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відтак, головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Так, частинами четвертою та п`ятою статті 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

При цьому, відповідно до п.1, 3, 6 частини другої ст.173 КАС України завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно пунктів 5 та 16 частини другої статті 180 КАС України у підготовчому засіданні суд: роз`яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи та встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Тобто, вказані норми передбачають можливість проведення підготовчого судового засідання з метою з`ясування всіх обставин, необхідних для підготовки справи до судового розгляду та вжиття заходів для всебічного та об`єктивного розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості надати оцінку тим чи іншим доказам, з`ясувати їх достатність для вирішення справи, їх належність та допустимість.

Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

У даному випадку, у позивача на стадії звернення з даною позовною заявою була відсутня можливість надати копії рішення відповідного органу про призначення пенсії ОСОБА_1 із зазначенням її розміру та підстав призначення; надання суду копій документів, які були подані позивачем у 2019 році із зазначенням органу, куди вони надавались для призначення йому пенсійних виплат за вислугу років як військовослужбовцю та відповідної заяви.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Щодо сплати судового збору у розмірі 1984,80 грн, слід зазначити наступне.

Згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022, становив 2481 грн.

Водночас, при поданні даної позовної заяви, з урахуванням всіх зазначених позовних вимог, підлягала сплаті ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, колегія суддів враховує, що Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 № 2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону в редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» встановлено, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати не чинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру, отже, розмір ставки судового збору, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, в даному випадку, становить: (2481*0,4)*150%) = 992,40 грн.

Відтак, оскільки позивачем було сплачено судовий збір у вказаній сумі, тому вимога суду першої інстанції про доплату судового збору ще у розмірі 992,40 грн є помилковим.

Стостовно висновків суду першої інстанції про необхідність подання заяви про поновлення строку звернення до суду із доказовим підтвердженням поважності причин його пропуску, слід вказати наступне.

Як свідчать матеріали справи, предметом даного позову є поновлення виплати пенсії з моменту звернення за її поновленням.

У свою чергу, норми КАС України в частині визначення строків звернення до суду не містять особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.

Водночас право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган Пенсійного фонду України - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

За правилами cтатті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, норми спеціального законодавства у сфері соціального захисту, які виключають застосування обмеження строком, стосуються саме нарахованих сум пенсій за минулий час, які не виплачені з вини пенсійного органу.

Відтак, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, а також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а та від 26 січня 2021 року у справі № 520/11178/20.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасним.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року - скасувати, а справу №640/14066/21 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

О.М. Ганечко