Справа № 522/14008/24
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/209/24
26 грудня 2024 року м. Одеси
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Федчишеної Т. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є відповідальною особою за ведення військового обліку військовозобов`язаних та призовників Державного закладу «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К. Д. Ушинського» (надалі Університет).
25.06.2024 комісією ОК «Південь» у складі 3х осіб було проведено перевірку стану організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних в Університеті.
У постанові зазначено, що під час перевірки на підприємстві ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К. Д. Ушинського» під час особливого періоду, а саме під час проведення мобілізації та протягом дії воєнного стану о 10 год 00 хв 25 липня 2024 року виявлено, що у порушення вимог абз. 13, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не ведеться відомість оперативного обліку, остання редакція виявлена 01.01.2024, та відомість оперативного обліку не підписана керівником навчального закладу. Відповідальна особа за військовий облік підприємства ОСОБА_1 .
Позивач вважає указану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскільки в процесі проведення перевірки стану організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних в Університеті ОК «Південь» було досліджено два паперові примірники відомості оперативного обліку (на працівників та студентів), підписаний уповноваженою особою та зареєстрований у загальному відділі Університету за вхід. № 7/5-01 від 24.01.2024. Її повідомлення про ведення відомості оперативного обліку в електронному вигляді та пропозицію про її перегляд комісією було відхилено та в акті перевірки відображено як порушення без зазначення правової норми, яку порушено.
Указує, що в протоколі та постанові вказано, що відомість оперативного обліку складено на 01.01.2024 та не підписано керівником, інші відомості начебто не виявлено і відповідно до протоколу не відповідає вимогам абз. 13, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зазначає, що порядок ведення та форма відомості оперативного обліку встановлено пунктами 33, 39-44 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.
При цьому, п. 40 Порядку в редакції до 18.05.2024 передбачав, що саме списки персонального військового обліку, а не відомість, підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку. Зазначені списки разом з відомістю оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій.
Крім того, в самій формі відомості оперативного обліку до 18.05.2024 був передбачений підпис тільки уповноваженої особи.
З 18.05.2024 вступила в дію постанова КМУ від 16 травня 2024 № 563, якою п. 40 та додаток 12 Порядку № 1487 було викладено у новій редакції та відповідно до яких підписанню керівником стала підлягати і відомість оперативного обліку.
Вважає, що наявність підписаної уповноваженою особою та зареєстрованої у загальному відділі відомості оперативного обліку станом на 01.01.2024 повністю відповідає вимогам чинної на той час редакції пункту 40 та Додатку 12 до Порядку 1487, а ведення відомості оперативного обліку в електронному вигляді відповідає закону, а тому вважає, що в її діях щодо ведення відомості оперативного обліку подія та склад правопорушення відсутній.
Крім того указує, що відповідачем було порушено встановлений законом порядок та процедуру прийняття оскаржуваної постанови.
Так, зазначає, що з оскаржуваної постанови неможливо встановити дійсну посаду особи, яка прийняла цю постанову, оскільки у вступній її частині посаду особи вказано «начальник», а в резолютивній частині постанови зазначено «тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Крім того зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, у порушення ч. 2 ст. 254 КУпАП, складено лише через 47 календарних днів з моменту виявлення особи, яка нібито вчинила адміністративне правопорушення.
Також вважає, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому вказана недостовірна дата проведення перевірки, а саме замість 25 червня 2024 року вказано 25 липня 2024 року, місце і час вчинення порушення взагалі не зазначено, натомість вказана дата і час перевірки.
Окрім того, протокол не містить вказівки на нормативний акт, який передбачає відповідальність за інкриміноване правопорушення, а зазначено лише що у порушення вимог абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не ведеться відомість оперативного обліку, остання редакція виявлена 01.01.2024 та не підписана керівником.
При цьому абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є загальною нормою, яка не встановлює ні порядку ведення відомості оперативного обліку, ні її форми, ні обов`язкових реквізитів, як і не передбачає відповідальності. Вказівка у протоколі лише на порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на її думку, не може бути достатньою, оскільки диспозиція статті 210 - 1 КУпАП є бланкетною та потребує посилання на спеціальний закон, що регулює вказані відносини. Посилання ж на спеціальні норми щодо порядку ведення відомості оперативного обліку, встановлені пунктами 33, 39-44 Порядку № 1487, протокол не містить.
Пунктом 87 Порядку визначено вичерпний перелік порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за які посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій несуть відповідальність.
Однак, порушення порядку ведення відомості оперативного обліку у цей перелік не входить, а тому відповідальність у виді штрафу законом не передбачена.
Також зазначає, що відповідачем було порушено порядок і строк повідомлення її про розгляд справи, оскільки про розгляд справи її було повідомлено за одну добу, а не за три доби, як це передбачено ст. 277-2 КУпАП, та унаслідок несвоєчасного повідомлення вона не змогла бути присутньою під час розгляду справи та не мала часу і можливості знайти фахівця в галузі права та підготуватися до розгляду справи належним чином.
На виконання вищевказаної ухвали суду, 28.11.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли, як зазначено в супровідному листі відповідача, усі наявні у нього документи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Як зазначено у мотивувальній частині указаної постанови, під час перевірки на підприємстві ДП «Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К. Д. Ушинського» під час особливого періоду, а саме під час проведення мобілізації та протягом дії воєнного стану о 10 год. 00 хв. 25 липня 2024 року виявлено, що у порушення вимог абз. 13, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не ведеться відомість оперативного обліку, а саме остання редакція виявлена 01.10.2024 та відомість оперативного обліку не підписана керівником навчального закладу. Відповідальна особа за військовий облік у підприємства ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 245 КУпАП врегульовано, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Відповідальність за ч.3 ст. 210-1 КУпАП передбачена у разі порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на даний час.
Згідно із Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка проводиться дотепер.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною 5 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Порядок ведення та форма відомості оперативного обліку визначені п. п. 33, 39-44 Порядку.
Так, відповідно до п. 33 Порядку персональний військовий облік в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях ведеться за списками персонального військового обліку (додаток 5).
Інформація про чисельність призовників, військовозобов`язаних та резервістів вноситься до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 12), яка зберігається разом із списками персонального військового обліку.
Згідно з п. 39 Порядку списки персонального військового обліку, а також відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведуться в електронних та/або паперових формах.
За правилами п. 40 Порядку в редакції Постанови КМУ № 563 від 16.05.2024 щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку та відомості оперативного обліку підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку, та реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій.
У разі прийняття на роботу (навчання) призовників, військовозобов`язаних або резервістів інформація про них у п`ятиденний строк вноситься до списків персонального військового обліку та відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформація про їх звільнення у п`ятиденний строк вноситься до списків персонального військового обліку, а також до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. п. 41, 42 Порядку).
Відповідно до пункту 87 Порядку посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема за неподання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць, за прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку, незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці, несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
В оскаржуваній постанові від 13.08.2024 зазначено, що під час перевірки на підприємстві ДП «Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К. Д. Ушинського» під час особливого періоду, а саме під час проведення мобілізації та протягом дії воєнного стану о 10 год. 00 хв. 25 липня 2024 року виявлено, що у порушення вимог абз. 13, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не ведеться відомість оперативного обліку, а саме остання редакція виявлена 01.10.2024 та відомість оперативного обліку не підписана керівником навчального закладу. Відповідальна особа за військовий облік у підприємства ОСОБА_1 .
Разом з тим, зазначаючи про те, що в Університеті не ведеться відомість оперативного обліку, а саме остання редакція виявлена 01.10.2024, відповідачем у постанові не конкретизовано в чому полягає таке порушення, які саме дані у відомості не відображені, що могло б указувати на те, що така відомість не ведеться, та на підставі чого відповідач дійшов таких висновків.
Крім того відповідачем не зазначено, чи перевірялося ведення Університетом відомості оперативного обліку в електронній формі, на що посилалася позивач в позовній заяві.
Водночас, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, а висновки органу щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.
Крім того, у постанові від 13.08.2024 зазначено, що під час перевірки на підприємстві ДП «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К. Д. Ушинського» виявлено, що відомість оперативного обліку станом на 01.01.2024 керівником навчального закладу не підписана.
Однак, суд зазначає, що станом на 01.01.2024 п. 40 Порядку № 1487 діяв в такій редакції: «Щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку. Зазначені списки разом з відомістю оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій».
Постановою КМУ від 16 травня 2024 № 563, яка набрала чинності 18.05.2024, внесено зміни до Порядку № 1487 та п. 40 Порядку викладно в такій редакції: «Щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку та відомості оперативного обліку підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку, та реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій.
Наведене свідчить, що станом 01.01.2024 підписання керівником закладу відомості оперативного обліку не передбачалося.
Крім того, форма відомості оперативного обліку (додаток 12 до Порядку) в редакції Порядку № 1487 до 18.05.2024 передбачала лише підпис особи, відповідальної за ведення військового обліку.
Отже, зазначення відповідачем у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як порушення те, що відомість оперативного обліку станом на 01.01.2024 керівником навчального закладу не підписана, не грунтується на вимогах чинного законодавства.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд враховує, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.
Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
При цьому, будь-яких доказів на спростування адміністративного позову відповідачем не надано.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнята відповідачем без достатніх доказів, які б підтверджували її вину за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 79 КАС України відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а отже й правомірності оскаржуваної постанови.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийнято спірну постанову, відбувся за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
Доказів належного повідомлення позивача про час, дату та місце розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності матеріали справи також не містять.
Усе наведене судом вище в сукупності є достатньо підставою для висновку про приправність оскаржуваної постанови відповідача та її скасування.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 514 грн (605, 60 грн за подання позовної заяви + 908, 40 грн за подання клопотання про забезпечення позову).
Керуючись ст. ст. 8, 9, 72, 77, 242-246, 250, 272, 286, 295 КАС України,
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 514 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

26.12.24