Справа № 420/12698/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 грудня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщені суду в м.Одесі клопотання про залишення позову без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (далі відповідач) щодо ненарахування та невиплати на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 рр.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 рр.; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді додаткової доплати за службу пропорційне відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за період з січня 2021 року по липень 2023 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати за службу пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за період з січня 2021 року по липень 2023 року включно, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2022 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2022 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року адміністративний позов залишений без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою від 13.05.2024 року поновлений ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 13.05.2024 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року поновлено провадження у справі.

31.05.2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення, так як з 15.02.2023 року позивачу було відомо про суми нарахованого та виплаченого їй грошового забезпечення та протягом 3-х місяців відповідно до ст.233 КЗпП України мала право звернутися до суду до 15 травня 2023 року, проте позов поданий 17.04.2024 року. А якщо рахувати від дати звільнення позивача зі служби то строк спливає 02.01.2024 року, а якщо строк рахувати від дати скасування на території України карантину, то останнім днем строку є 01.10.2023 року тобто строк пропущений.

Згідно ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до адміністративного суду з позовами у спорах за участю суб`єктів владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства та позовами у спорах, що виникають у зв`язку з проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу, встановлюється тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

КЗпП України набув чинності з 01 червня 1972 року. Приписами статті 233 КЗпП України врегульовані строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, у тому числі 01 серпня 2001 року внесено зміни у статтю 233 КЗпП України та встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, національне законодавство у статті 233 КЗпП України з серпня 2001 року до 19 липня 2023 року містило окреме положення про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX (набрав чинності 19 липня 2022 року) абз.1 та 2 ст.233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції : Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

У практиці Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду превалює підхід про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України (див. висновки у справах № 380/15245/22, № 380/653/23, № 260/3564/22, № 460/17052/21, № 380/17776/22, № 280/6779/22, № 380/14039/22, № 280/1340/23, № 620/1201/23, №380/653/23.)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виснувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. У цій постанові викладено висновок, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової частини належної працівнику заробітної плати не обмежується будь-яким строком відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України.

Верховний суд у справі від 3 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років.

Предметом спору по цій справі є невиплата індексації грошового забезпечення поліцейського за період з 07.11.2015р. по 31.10.2017р., доплата за службу в умовах забезпечення життєдіяльності населення в період дії карантину за період з січня 2021 року по липень 2023 року, та доплата за службу в нічний час за період з листопада 2015 по грудень 2022 року, тобто спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці особи, яка перебувала на військовій службі.

Тому при вирішені питання про строки звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору у питанні оплати праці застосуванню підлягають норми статті 233 КЗпП України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто без обмеження строком.

Суд також враховує правову позицію Верховного суду по справі №990/156/23, у п. 79 якої він зазначив: «У цій справі до вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 серпня 2019 року по 04 листопада 2021 року та середнього заробітку за час недопуску до продовження виконання повноважень члена ВРП за період з 05 листопада 2021 року по 19 липня 2022 року - у редакції норми частини другої статті 233 КЗпП України до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.».

Тому суд відхиляє аргументи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду щодо вимог, які охоплюються періодом до 19.07.2022 року, як такі, що не обмежені строком звернення до суду, а тому безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена зі служби в поліції 02.10.2023 року.

Позивач не заперечує, що була ознайомлена з архівними відомостями щодо нарахованих видів та сум грошового забезпечення 15.02.2023 року, які були їй виплачені у період з листопада 2015 року по грудень 2022 року.

Та з наказу Департаменту Патрульної поліції №1294 о/с від 26.09.2023 року вбачається, що її звільнено з 02.10.2023 року з виплатою грошової компенсації за 25 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у році звільнення, установивши премію за жовтень 2023 року в розмірі 222,231%, відрахувати з грошового забезпечення та інших виплат 44.30грн. -вартість предметів однострою особистого користування строк носіння яких не закінчився.

Згідно ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду починає спливати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Та суд вважає, що саме наказ про звільнення позивача є таким документом (повідомленням), у якому зазначено, що належить до виплати при звільненні позивачу, та в ньому відсутні відомості про виплату індексації, доплати за нічний час та за службу пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за спірний період.

Таким чином враховуючи відсутність вказаних даних у наказі про звільнення, та будучи достеменно ознайомленою про їх не виплату при звільненні, та виходячи з ознайомлення з наявністю заборгованості, яка випливала з архівних відомостей з якими позивач була ознайомлена в лютому 2023 року, суд доходить до висновку, що строк на звернення до суду почав спливати з дати звільнення позивача зі служби, а не як зазначає представник позивача - з дня отримання відповіді та документів на адвокатський запит.

До 19 липня 2022р. право позивача на звернення до суду з даним позовом не обмежувалося будь-яким строком, а з 19 липня 2022р. реалізацію цього права закон обмежив трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, згідно з п.1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, закінчився 30 червня 2023р. відповідно до Постанови КМУ від 27 червня 2023р. № 651.

Відтак, тримісячний строк, визначений ст.233 КЗпП України, розпочав свій перебіг 19 липня 2022р. і мав би закінчитися 19 жовтня 2022р., якби не приписи п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30 червня 2023р..

Аналіз ст.233 КЗпП України у зіставленні з п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України дає підстави дійти висновку, що строки для звернення до суду, які передбачені у ст.233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Тобто, якщо під час дії карантину на всій території України існували чи виникли підстави (з якими пов`язується відлік строку) для звернення до суду за вирішенням трудового спору, то строк на це звернення не обмежувався строками, які визначені у ст.233 КЗпП України, а продовжувався на строк дії карантину. З припиненням дії карантину - якщо строк, встановлений у статті 233 КЗпП України, був «прив`язаний» до нього - закінчується і строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

До аналогічного висновку дійшов П`ятий апеляційний суд у постанові по справі № 420/14676/24 від 26 вересня 2024р.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовними вимогами, що стосуються періодів:

щодо -визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді додаткової доплати за службу пропорційне відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за період з 19 липня 2022 року по липень 2023 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати за службу пропорційну відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за період з 19.07.2022 року по липень 2023 року включно, з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19 липня 2022року по грудень 2022 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19 липня 2022 року по грудень 2022 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Згідно ч.3 та ч. 4 ст.123КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене суд вважає необхідним надати позивачу строк для подачи заяви про наявність інших поважних причини пропуску строку на звернення до суду з вимогами визначеними у цій ухвалі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122, 143 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду щодо позовних вимог, які стосуються періоду до 19.07.2022 року відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивачу про необхідність протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути, визначенні даним судовим рішенням недоліки, та роз`яснити, що у разі не усунення у визначений судом термін недоліків, позов в частині позовних вимог буде залишений без розгляду відповідно до приписів ч.15 ст.171 КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.А. Іванов