Справа № 320/20752/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року справа №320/20752/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, моральної шкоди.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань виконання кримінальних покарань "Про скасування надбавки за особливості проходження служби" від 17.02.2022 №69/ОС-22, яким скасовано надбавку за особливості проходження служби ОСОБА_1 з 05.01.2022;

- стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №320/4126/21 Департаментом з питань виконання кримінальних покарань за період з 23.12.2021 по 04.01.2022 у розмірі 7242,24 грн.;

- стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) невиплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 68210,37 грн., а саме:

- надбавки за особливості проходження служби у розмірі 59682,34 грн.;

- інші доплати у розмірі 8528,03 грн.;

- стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) не виплачену допомогу для оздоровлення за 2021 та 2022 роки у розмірі 32195,00 грн.;

- стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) не виплачену допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 та 2022 роки у розмірі 32195,00 грн.;

- стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Департаментом порушено вимоги законодавства в частині негайного поновлення позивача на посаді. Позивач пояснив, що при поновленні його на посаді грошове забезпечення останнього повинно було становити 16097,50 грн незважаючи на перебування позивача на лікарняному. Позивач пояснив, що останній до роботи не приступав, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, з обов`язками за посадою не ознайомлювався, ніякі завдання керівництва не виконував. Відповідно, підстави, зазначені у поданні начальника Управління про скасування надбавки є необґрунтованими. Також, позивач звертає увагу на те, що подання начальника Управління не зареєстровано у встановленому Порядку, відтак, прийнятий наказ Департаменту "Про скасування надбавки за особливості проходження служби" від 17.02.2022 № 69/ОС-22 підлягає скасуванню.

Також, позивач вважає, що відповідачем незаконно не виплачена допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 та 2022 роки. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач зазнав моральних втрат у вигляді моральних страждань, стан здоров`я також погіршився, що у сукупності призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

25.07.2023 позивачем на виконання ухвали суду від 14.07.2023 подано клопотання про долучення до матеріалів справи: копії паспорту громадянина України та ідентифікаційного номеру позивача; копії судових рішень у справі № 320/4126/21; копію довідки зі справи № 320/4126/21 з розрахунком середньоденного грошового забезпечення позивача за 2 місяці перед звільненням.

19.11.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення, у яких останній акцентує увагу на тому, що поновлення позивача на посаді відбулось у розумні строки, позаяк рішення суду отримано Департаментом 30.12.2021. Також, відповідач звернув увагу, що строк пред`явлення до суду позову про стягнення середнього заробітку за час виконання рішення обмежується строком у 3 місяці. Відповідач звернув увагу, що поновлення позивача на рівнозначну посаду повинно відбуватись в межах однієї групи оплати праці, а не з встановленням аналогічного грошового забезпечення, як зазначає позивач. Також, вважає безпідставним посилання позивача на пункт 1 глави 17 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, оскільки останній визначає перелік тих складових, які включаються у грошове забезпечення для звільнених від служби на підставі листків непрацездатності, а не визначає їх розміри. Відповідач звертає увагу, що подання не має встановленого зразка, а тому прийняття оскаржуваного наказу відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства та у межах повноважень відповідача. Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено, якими діями та/або бездіяльністю Департаменту заподіяно йому моральну шкоду, в чому вона полягає та якими доказами підтверджується. За наведених обставин, позивач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

03.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого відповідає змісту заперечень.

Також, 03.12.2023 до суду від відповідача на виконання ухвали суду від 14.07.2023 надійшли копія Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань; довідка про середньоденне грошове забезпечення позивача за 2 місяці перед звільненням зі служби згідно наказу від 10.03.2021 №305/ОС-21 (за січень та лютий 2021 року) із зазначенням всіх складових та підстав їх нарахування та виплати; повний та детальний розрахунок (довідка - розрахунок) щодо всіх сум, нарахованих та виплачених позивачу при звільненні зі служби згідно наказу від 19.12.2022 №867/ОС-22; детальні письмові пояснення та докази щодо нарахування та виплати кожної виплати, що є предметом позову у даній справі, окремо (копії всіх документів, на підставі яких здійснювалось нарахування та виплата, зокрема, накази та документи, які були підставами для видання таких наказів; копія особової справи позивача у повному обсязі; послужний список позивача за весь період служби.

05.09.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній просить суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Позивач стверджує, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсним обставинам справи та не спростовують порушення останнім вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №320/4126/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 10 березня 2021 року №305/ОС-21 щодо звільнення ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі п. 4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів) з 11 березня 2021 року;

поновлено ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони та кінології Управління з питань організації охорони Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з 12 березня 2021 р.;

допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді, що є рівнозначною посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони та кінології Управління з питань організації охорони Департаменту з питань виконання кримінальних покарань;

стягнуто з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 12 березня 2021 р. по 22 грудня 2021 р. (по дату винесення рішення суду) в розмірі 172 606 (сто сімдесят дві тисячі шістсот шість) грн. 72 коп;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячного грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу в межах суми одного місячного грошового забезпечення;

стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту з питань виконання кримінальних покарань () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп (том 1 а.с. 74-85).

Наказом Департаменту з питань виконання покарань від 04.01.2022 № 3/ОС-22 поновлено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу нагляду і безпеки по південному регіону Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що є рівнозначною посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони та кінології Управління з питань організації охорони Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з 12.03.2021 (том 1 а.с. 27).

Наказом Департаменту з питань виконання покарань від 01.02.2022 № 48/ОС-22 встановлено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років: підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшому інспектору з особливих доручень відділу нагляду і безпеки по південному регіону Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з 05.01.2022 (том 1 а.с. 29-30).

На підставі подання виконуючого обов`язки начальника Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань наказом Департаменту з питань виконання покарань від 17.02.2022 № 69/ОС-22 скасовано надбавку за особливості проходження служби підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшому інспектору з особливих доручень відділу нагляду і безпеки по південному регіону Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, з 05.01.2022 (том 1 а.с. 31-32).

15.12.2022 позивачем на ім`я начальника Департаменту з питань виконання покарань подано рапорт про звільнення зі служби. Також, у вказаному рапорті позивач просив виплатити йому допомогу на оздоровлення та допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 та 2022 роки (том 1 а.с. 36).

Наказом Департаменту з питань виконання покарань від 19.12.2022 № 867/ОС-22 ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), з 20.12.2022 (том 2 а.с. 91).

Вважаючи, що відповідачем порушено право позивача на своєчасне виконання рішення суду, на виплату грошового забезпечення у повному обсязі та виплату допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №320/4126/21 Департаментом з питань виконання кримінальних покарань за період з 23.12.2021 по 04.01.2022 у розмірі 7242,24 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд враховує, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19 відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі № 320/4126/21, яким допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді, що є рівнозначною посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони та кінології Управління з питань організації охорони Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, виконано відповідачем 04.01.2022, шляхом прийняття наказу Департаменту з питань виконання покарань № 3/ОС-22.

Таким чином, період затримки за період з 23.12.2021 по 03.01.2022 становить 12 днів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі № 320/4126/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 603,52 грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача не підлягають доказуванню у межах розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 7242,24 грн, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань "Про скасування надбавки за особливості проходження служби" від 17.02.2022 №69/ОС-22.

Главою 5 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829 (далі Порядок № 925/5), передбачено, що особам рядового і начальницького складу за рішенням керівника органу чи установи в межах кошторисних призначень встановлюється надбавка за особливості проходження служби у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Розмір надбавки за особливості проходження служби визначається залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків особою рядового або начальницького складу за посадою. У разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується у порядку, визначеному у пункті 5 цієї глави.

Розмір надбавки, визначеної пунктом 1 цієї глави, встановлюється особам рядового і начальницького складу індивідуально наказом органу або установи на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

Зазначені подання погоджуються з фінансовою службою органу або установи в частині дотримання фонду грошового забезпечення.

У разі призначення особи рядового або начальницького складу на іншу посаду або покладення на неї тимчасового виконання обов`язків надбавка за особливості проходження служби переустановлюється з дотриманням вимог цього пункту.

Особам рядового і начальницького складу, зазначеним у пункті 1 цієї глави, залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків розмір надбавки за особливості проходження служби може збільшуватись до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Перелік посад (підрозділів), за якими встановлюється і виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, визначається Міністерством юстиції України.

У разі зміни якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків розмір надбавки за особливості проходження служби змінюється наказом органу або установи на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що встановлення надбавки за особливості проходження служби пов`язано безпосередньо з якістю, складністю, обсягом та важливістю виконуваних обов`язків особою рядового або начальницького складу за посадою.

Поряд з цим, з моменту поновлення позивача на посаді до звільнення останнього зі служби, ОСОБА_1 не виконував обов`язків за посадою, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, про що він сам зазначає у позовній заяві.

Таким чином, доводи позивача про відсутність правових підстав для скасування останньому виплати надбавки за особливості проходження служби, спростовані наведеними положеннями Порядку № 925/5.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про невідповідність подання вимогам законодавства, оскільки Порядком № 925/5 встановлено лише одну вимогу до змісту такого подання мотивованість останнього.

З матеріалів справи вбачається, що у поданні в.о. начальника Управління забезпечення діяльності у Південному регіоні зазначено про невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків та у зв`язку з відсутністю якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи мотивованість подання в.о. начальника Управління забезпечення діяльності у Південному регіоні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення надбавки за особливості проходження служби у розмірі 59682,34 грн є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 17.02.2022 №69/ОС-22, така вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення інших доплат у розмірі 8528,03 грн.

Так, пунктом 1 глави 17 Порядку № 925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, за весь період безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу або установи (крім випадків, коли чинним законодавством передбачено більш тривалі терміни перебування на лікуванні), а також тим, які через хворобу або необхідність догляду за хворими членами сім`ї тимчасово звільнені від служби на підставі листків звільнення від службових обов`язків з тимчасової непрацездатності (інших документів, виданих згідно із законодавством), зберігається виплата грошового забезпечення, яке складається з окладів за спеціальними званнями, окладів за останніми штатними посадами, які вони займали на день вибуття на лікування, надбавок за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі й установлених на загальних підставах, визначених у главі 13 цього розділу.

Як зазначає позивач, останнього було поновлено на посаді у період тимчасової непрацездатності позивача. При цьому, поза увагою залишено те, що пунктом 1 глави 17 Порядку № 925/5 гарантовано збереження виплати грошового забезпечення, а не розмір такого забезпечення.

Пунктом 3 глави 1 Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Позивач пояснює, що різниця у виплаті грошового забезпечення виникла внаслідок зменшення розміру премії.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що пунктом 1 глави 13 Порядку № 925/5 передбачено, що керівники органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Пунктом 4 глави 13 Порядку № 925/5 виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами.

Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку. У рапортах з клопотанням про встановлення премії, позбавлення (зменшення) премії та у відповідних наказах про преміювання зазначаються конкретні причини, визначені затвердженими показниками, що стали підставою для цього.

Із довідки про щомісячні види грошового забезпечення від 21.12.2022 № 9/1-72 вбачається, що у період з січня по грудень 2022 року позивачеві виплачувалась премія, а тому доводи останнього про недоплату відповідачем 8528,03 грн не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення допомоги для оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 та 2022 роки.

Згідно з пунктом 1 глави 14 Порядку № 925/5 особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи.

Пунктом 7 глави 14 Порядку № 925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, допомога для оздоровлення не виплачується.

Допомога для оздоровлення надається особам рядового і начальницького складу в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, у розмірах, встановлених пунктом 3 цієї глави.

Зі змісту наведених норм вбачається, що єдиною підставою для відмови у наданні матеріальної допомоги на оздоровлення є перебування осіб рядового і начальницького складу у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років.

Одночасно, суд звертає увагу, що виплата допомоги на оздоровлення не залежить від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань та/або економії фонду грошового забезпечення.

При цьому, зважаючи, що допомога для оздоровлення є одноразовим видом грошового забезпечення та виплачується один раз на рік, суд вважає, що вимога позивача про стягнення допомоги на оздоровлення за 2021 рік є безпідставною.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що у рапорті від 15.12.2022 позивач просив виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення.

Натомість, при прийнятті наказу від 19.12.2022 № 867/ОС-22 відповідачем протиправно не розглянуто рапорт позивача та протиправно не виплачено останньому допомогу на оздоровлення за 2022 рік.

Оскільки визначення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення віднесено до дискреційних повноважень органу Державної кримінально-виконавчої служби, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві допомогу на оздоровлення за 2022 рік.

Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 та 2022 роки, з огляду на наступне.

Пунктами 1, 2 глави 15 Порядку № 925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

Наказ видається на підставі мотивованого рапорту цієї особи, погодженого керівником структурного підрозділу та фінансовою службою відповідного органу або установи.

Пунктом 8 глави 15 Порядку № 925/5 передбачено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише за наявності економії фонду грошового забезпечення.

У листі від 05.01.2023 № 8/1-215/Гр відповідач повідомив позивача про відсутність видатків для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише за наявності економії фонду грошового забезпечення, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 300000,00 грн, суд зазначає наступне.

Дійсно, статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оспорюваними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

При цьому, обґрунтовуючи розмір шкоди, позивач вказує про те, що саме внаслідок незаконного звільнення розпочались незворотні зміни у його здоров`ї, у той час як предметом розгляду даної справи не є питання про поновлення останнього на посаді.

За таких обставин, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інші доводи сторін не спростовують висновків, викладених судом у цьому рішенні.

Судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у справі №320/4126/21 за період з 23.12.2021 по 04.01.2022 у розмірі 7242,24 грн. (сім тисяч двісті сорок дві грн. 24 коп).

3. Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань (, адреса: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця прожвиання: АДРЕСА_1 ) допомогу на оздоровлення за 2022 рік.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.