Справа № 420/23112/24
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію, стягнення відшкодування моральної шкоди, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до відповідача, Державної казначейської служби України, в якій просив суд:

(1). Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо ненарахування та невиплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року, про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів; про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33 286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів; про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.

(2). Зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року, про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів; про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33 286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів; про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.

(3). Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог вказав, що виходячи з аналізу норми, закріпленої у частині 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення Казначейством строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади. Таким чином, безспірне списання Казначейством грошових коштів на виконання рішення суду з рахунків боржника поза межами трьохмісячного строку не позбавляє стягувача права на нарахування та виплату компенсації.

Позивач вважає, що оскільки Казначейство не виконало свого обов`язку щодо забезпечення своєчасного перерахування мені грошових коштів за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року, які перебували у нього на виконанні, вбачається наявність підстав, передбачених ст. 5 Закону № 4901-VI, для нарахування та виплати йому компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду. За таких обставин, позивач вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті компенсації, є протиправною.

Позивачем також зазначено, що завдання йому відповідачем моральної шкоди обумовлене його протиправною бездіяльністю, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті мені компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу. Після направлення 01 липня 2024 року на адресу відповідача заяв про необхідність нарахування та виплати компенсації він мав усі законні сподівання та правомірні очікування на отримання зазначених грошових коштів, що мають компенсаторний характер. Однак замість рішення відповідача про виплату компенсації отримав від останнього повідомлення про відсутність підстав для її нарахування та виплати, що призвело до душевних страждань, які заважають йому вести нормальний повноцінний спосіб життя, систематично викликають пригнічений психологічний стан, не дають мені можливості зосередитися, сконцентруватися на будь-якій справі, яка потребує розумових та інтелектуальних зусиль. Наслідком таких страждань є втрата нормальних життєвих та ділових зв`язків, що проявляється у складнощах в спілкуванні, непорозуміннях з близькими людьми, в заведенні нових знайомств та дружніх відносин. Відтак, для організації свого життя він вимушений докладати додаткові зусилля.

06.10.2024 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, зокрема, що відповідач залишає поза увагою наявність спеціальних норм, якими врегульовано спірні правовідносини у цій справі, зокрема норми ч. 1 ст. 5 Закону № 4901-VI, що покладають обов`язок з виплати компенсації на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування. Обов`язок з нарахування та виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу лежить саме на відповідачеві.

(б) Позиція Відповідача

07.10.2024 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачем зазначено, що з огляду на зміст статті 5 Закону про гарантії та пунктів 50 Порядку № 845, прийняття Казначейством рішення про виплату компенсації можливе виключно після здійснення безспірного списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів (КПКВК 3504040). Оскільки рішення суду у справі № 420/80/22 виконано за рахунок бюджетних асигнувань боржника Держрибагентство, то компенсація за порушення строку перерахування коштів за судовим рішенням № 420/80/22 не може бути нарахована й виплачена відповідно до норм Закону про гарантії, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів (КПКВК 3504040).

Відповідач вважає, що вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплати компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішеннями суду у справі № 420/80/22 є незаконною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідач також зазначає, що боржником за рішенням суду у справі № 420/80/22, є Держрибагентство. Саме від боржника залежало вжиття вичерпних заходів для встановлення асигнувань або здійснення інші дії, спрямованих на виконання рішення суду у справі № 420/80/22. Отже, боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання за рішення суду у справі № 420/80/22 відповідно до статті 625 ЦК України є Держрибагентство. Отже, компенсації (3% річних) за порушення строку перерахування коштів за судовим рішенням у справі № 420/80/22 може бути окремо нарахована та стягнута за рахунок бюджетних асигнувань безпосередньо боржника Держрибагентство.

ІІІ Процедура та рух справи

Ухвалою суду від 30.07.2024 позовну заяву було залишено без руху.

16.09.2024 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року у справі № 420/80/22 позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Державного агентства меліорації та рибного господарства України (адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 45-А, м. Київ, 04053, ), Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області (адреса: вул. Балківська, буд. 12В, м. Одеса, Одеська область, 65110, код ЄДРПОУ ВП 40605109), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції (адреса: бульвар Дружби народів, буд. 28, м. Київ, 01103, ), та стороні відповідачів - Державна казначейська служба України (адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ) задоволено частково.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12. 2023 року у справі № 420/80/22 апеляційні скарги Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області задоволено частково; скасовано абзаци 3 - 6 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року. Викладено вказані абзаци 3 - 6 наступним чином:

«Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби підкатегорії В1 категорії В з 04 грудня 2021 року.

Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно.».

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року - залишено без змін.

22 лютого 2024 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи № 420/80/22:

- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;

- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;

- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.

04.03.2024 року позивач звернувся із заявами до відповідача про виконання рішення суду, в яких просив зокрема, прийняти до виконання виконавчі листи № 420/80/22, виданих Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 20224 року.

18.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 499,30 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_2 ;;Вiйськ.збiр з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/80/22. ,2111,Вiйськ.збiр з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi№ 420/80/22.)

18.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 22 782,52 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_2 ;;ПДФО з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/80/22. ,2111,ПДФО з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22.)

18.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 5 991,54 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_2 ;;ПДФО з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/80/22. ,2111,ПДФО з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/80/22.)

28.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 58 978,20 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_2 ( за пер. з 04.12.21 по 22.08.23), к/р xxxx; зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx

28.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 1 898,54 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_2 ;;Вiйськ.збiр iз сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/ ,2111,Вiйськ.збiр з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi № 420/80/22.)

28.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 42 910,27 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_2 , к/рxxxx( за пер. з04.12.21 по 22.08.23); зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx

28.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 26 795,51 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx; Безспірне списання на кор. ОСОБА_1 (за пер.з 17.06.21 по 03.12.21), к/р xxxx;зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx

28.06.2024 року на рахунок позивача надійшло 6 000,00 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_1 ,к/р xxxx; зг.в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx

1 липня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявами про необхідність нарахування та виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, в яких просив нарахувати та виплатити йому компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року.

Листом від 03.07.2024 № 5-11-11/14648 за результатами розгляду заяв позивача від 01.07.2024 про нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів за судовими рішеннями у справах № 420/80/22 та № 420/14707/20 повідомило, зокрема, що виплата компенсації за бюджетною програмою здійснюється у разі виконання судового рішення саме за рахунок асигнувань бюджетної програми. Виконання судового рішення у справі № 420/80/22 здійснено Казначейством за рахунок асигнувань боржника - Державного агентства меліорації та рибного господарства України. Виконання судового рішення у справі № 420/14707/20 здійснено Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок асигнувань боржника - Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області. Враховуючи зазначене вище, компенсація за порушення строку перерахування коштів, передбачена Законом про гарантії, не поширюється на судові рішення, виконання яких здійснено за рахунок асигнувань боржника, тому у Казначейства відсутні правові підстави для нарахування та виплати компенсації у справах № 420/80/22 та № 420/14707/20.

IV. Джерела права та висновки суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI).

Частиною 1 статті 2 Закону № 4901-VI передбачено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону № 4901-VI, його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За змістом частин 1-2 статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п. 2 Порядку № 845, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пп. 2 п. 35 Порядку № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно із п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

У разі коли у виконавчих документах, які надійшли до Казначейства, визначено боржником Кабінет Міністрів України, у якого відсутні рахунки в Казначействі, безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Відповідно до абц. 1, 2 п. 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Згідно із п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Суд зазначає, що на територіальні органи Державної казначейської служби України покладено обов`язок виконати рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі неможливості виконання рішення суду протягом двох місяців, обов`язок виконати таке рішення має Державна казначейська служба України у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень у порядку черговості надходження виконавчих документів.

З метою забезпечення гарантій виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», законодавець визнав достатнім строк у три місяці для перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів, і передбачив відповідальність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за порушення такого строку у вигляді виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому, законодавством чітко передбачено, що виплаті компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів передує заява стягувача.

Судом встановлено, що заяви позивача про виконання судового рішення разом з виконавчими листами зареєстровано відповідачем 13.03.2024 року.

28.06.2024 року рішення суду по справі № 420/80/22 виконано в повному обсязі.

Отже, пропущено трьохмісячний строк для перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 01.07.2024 року звернувся до відповідача із заявами про необхідність нарахування та виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

Відповідачем надано лист-відповідь на зазначені заяві про відсутність правових підстав для нарахування та виплати компенсації, у зв`язку з тим, що виконання судового рішення у справі № 420/80/22 здійснено Казначейством за рахунок асигнувань боржника.

Разом з тим, п. 50 Порядку № 845 визначено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 825/370/17 дійшов висновків, що стаття 5 Закону № 4901-VI передбачає обов`язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

03 жовтня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 686/7081/21, у якій відступила від висновку щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у правовідносинах, що виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про стягнення моральної шкоди за Законом № 266/94-ВР, сформульованого у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення ».

Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17.

Суд зазначає, що позивач, отримавши рішення суду про стягнення на його користь сум та пред`явивши виконавчі листи на підставі цього рішення до органу казначейської служби, мав законні сподівання на його безперешкодне та швидке виконання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 5 Закону № 4901-VI викладена у постановах Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №820/3052/17, від 19.08.2020 у справі №826/7444/16, від 18.06.2019 у справі № 806/2492/17, від 09.09.2019 у справі №809/713/17, від 19 грудня 2023 року у справі № 380/8020/22,від 29 лютого 2024 року у справі № 620/1788/21, від 16 травня 2024 року у справі № 420/19078/23.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача на відшкодування заподіяної моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Суд зазначає, що положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

При цьому, обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, але не виключно, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 12.11.2019 року у справі №818/1430/17.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Разом з тим, до суду позивач не надав доказів настання втрат майнового чи немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ у зв`язку з діями відповідача, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд звертає увагу на те, що позивач не зазначив конкретних фактів, які б у системному зв`язку з вчиненням спірних дій утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, а також не надав жодних доказів заподіяння йому душевних страждань відповідачами по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок таких дій відповідача.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що позивач належним чином не довів факти заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру вчиненням спірних дій, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованою, недоведеною, а отже не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

V. Розподіл судових витрат

Ухвалою суду від 16.09.2024 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання вказаного адміністративного позову, а тому питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо ненарахування та невиплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року;

3.Зобов`язати Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, за виконавчими листами № 420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО