Справа № 160/16546/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/16546/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (суддя Рябчук О.С.) у справі №160/16546/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за мобілізацією за сімейними обставинами у зв`язку із наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи, в редакції закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що засобами поштового зв`язку подав до військової частини рапорт від 15.04.2024 р. про звільнення з військової служби в зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується доказами, які додані до рапорту. Особисто подати рапорт позивач не мав можливості, оскільки у нього відсутні відомості щодо місця перебування підрозділу, де позивач проходив службу. Від відповідача відповіді на рапорт позивач не отримував, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено порядок подання рапорту про звільнення. Такі висновки суд обгрунтував тим, що подання рапорту «по команді» означає направлення (подання особисто) його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі, до прямого керівника, командира військової частини або іншої особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників), а останні, в свою чергу,мають обов`язокприйнятивідповідне рішення (наприклад: наказ, відповідь на рапорт та інше (про задоволення чи відмову у вирішеннітакого питання), а у разі відмови у вирішенніпитання, із зазначенням у ній обґрунтуванняпричин та підстав для відмови та з посиланнями на акти законодавства.

Суд, зробивши висновок про недотримання порядку подання рапорту, зазначив те, що у спірному випадку рапорт позивачем був направлений до військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішенн суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у спірних відносинах, оскільки не було вжито заходів до розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби, що є порушенням Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. У свою чергу, як зазначає позивач, факт подання рапорту не безпосередньому начальнику, а командиру військової частини, подання рапорту поштою, а не звернення особисто, не випливає на обов`язок відповідача розглянути поданий рапорт по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позиція відповідача полягає в тому, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено (що мало місце у спірному випадку з огляду на самовільне залишення позивачем місця служби), можуть бути звільненні з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. Положення законодавства, якими врегульовано порядок проходження військової служби, не передбачають можливості звільнення з військової служби військовослужбовців, служба яких призупинена у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.

15.04.2024 р. ОСОБА_1 складено рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи.

До рапорту були додані копії документів на підтвердження обставин, наведених в рапорті.

Вказаний рапорт представником позивача адвокатом Бурханом Валерієм Григоровичем було направлено засобами поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_1 .

Рапорт зареєстровано у військовій частині НОМЕР_1 29.04.2024 р. за вх. №3733.

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.04.2024 р. про звільнення з військової служби на підставі абз.4 п.п. г) п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини, а саме: у зв`язку із наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи (в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин), військовою частиною НОМЕР_1 складено та направлено представнику позивача лист за вихідним №13273 від 25.05.2024 р.

У вказаному листі зазначено, що згідно рапорту солдата ОСОБА_1 від 15.04.2024 звільнення його з військової служби на даний час неможливе у зв`язку з тим, що останній самовільно залишив військову частину.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що висновки суду першої інстанції, які стали підставою для відмови в задоволенні позову, взагалі не стосуються суті виниклих між сторонами спірних відносин.

Відповідач, вказуючи на неможливість звільнення позивача з військової служби на підставі його рапорту від 15.04.2024, не зазначав про порушення позивачем порядку подання рапорту «по команді», як про те зазначив суд першої інстанції.

Позиція відповідача полягала в тому, що військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину та військова служба щодо якого призупинена, не може бути звільнений з військової служби на підставі його рапорту, оскільки вказане суперечить вимогам Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положенню про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції надається оцінка саме зазначеній позиції відповідача, яка сформована відповідачем за результатами розгляду рапорту позивача.

Встановлені у цій справі обставини, окрім вищенаведених, свідчать про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024 р. №115 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину з 16.04.2024 р. та призупинено виплату грошового забезпечення.

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №124 від 26.04.2024 р. (по стройовій частині), яким позивача увільнено від займаної посади та призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Окремої президентської бригади від 24.06.2024 р. №201-РС ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та йому призупинено військову службу.

17.05.2024 старшим слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001136 за фактом самовільного, без поважних причин, залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту г частини другої, пункту г частини третьої, підпункту д пункту 1, підпункту в пункту 2 частини четвертої, підпунктів е пунктів 1 і 2, підпункту в пункту 3 частини п`ятої та підпункту е пункту 1, підпункту д пункту 2, підпункту в пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту ґ пункту 1 частини четвертої, підпунктів д пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту д пункту 1, підпункту ґ пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Згідно пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі Положення №1153/2008), для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до час тини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Згідно пункту 144-5 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту г частини другої, пункту г частини третьої, підпункту д пункту 1, підпункту VI пункту 2 частини четвертої, підпункту е пункту 1, підпункту е пункту 2, підпункту в пункту 3 частини п`ятої та підпункту е пункту 1, підпункту д пункту 2, підпункту в пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту г пункту 1 частини четвертої, підпункту д пункту 1, підпункту д пункту 2 частини п`ятої та підпункту д пункту, підпункту г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

Пунктом 144-6 Положення №1153/2008 передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

З аналізу вказаних норм права можливо дійти висновку про неможливість прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення №1153/2008), або до набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абзацу 1 пункту 144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (у відповідності до абзацу 1 пункту 144-6 Положення №1153/2008).

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у спірному випадку відсутні підстави стверджувати про допущену відповідачем протиправну бездіяльність в питанні розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

З цих підстав, враховуючи те, що судом першої інстанції хоча і правильно відмовлено в задоволенні позову, але з підстав, які не стосувалися спору у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити часткового та змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі №160/16546/24 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 26.12.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк