Справа № 205/10774/24
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 460/М від 07.08.2024 року, винесену начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , відповідно до якої на нього, Позивача, було накладено штраф у розмірі 17 000 грн. 00 коп., за що передбачена відповідальність ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справи відносно нього суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на адміністративний позов не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути адміністративну справу без його участі за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 07.08.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , було винесено постанову № 460/М, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

У вказаній Постанові зазначено, що 06.08.2024 року об 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , співробітниками поліції був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, у такій постанові вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не пройшов у встановлений період військово лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації не проходив, що є порушенням Наказу Міністра Оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, ч.2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року військовозобов`язані за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, притягується до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Судом також встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення позивача, до адміністративної відповідальності, та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зістаттею 9 Конституції Україниє складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із ч. 7 ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3696-ІХ від 09.05.2024 року, який набрав чинності 19.05.2024 року, статтю 210-1 КУпАП викладено в новій редакції та доповнено частиною третьої, згідно якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 року згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно пп. 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП можливо лише після 19.05.2024 року, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ. При цьому саме з 19.05.2024 у позивача виник обов`язок оновити протягом 60 днів свої облікові та персональні дані, та вчинити інші дії, визначені вказаним законодавчим актом як обов`язкові.

Матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вказаного обов`язку громадянина України, як військовозобов`язаної особи, що вочевидь є порушенням сказаних норм чинного законодавства.

Разом із цим, зі змісту спірної постанови вбачається, що позивачу інкримінують не ухилення від обов`язку щодо оновлення своїх облікових та персональних даних або вчинення інших дій щодо порушення правил військового обліку, а не проходження у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації.

Суд із цього приводу вказує, що за змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому ч.1 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає обов`язок громадянина проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Таким чином обов`язок громадянина проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби кореспондується з фактом обов`язкової наявності рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо проходження такого огляду. І така бездіяльність у вигляді не проходження зазначеного огляду за рішенням вказаного суб`єкта владних повноважень, утворюють склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якщо вони вчинені так само після 19.05.2024 року, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ.

В даному випадку у оскаржуваній постанову вказано, що ОСОБА_1 , що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2), яким визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, проводиться раз на 5 років військово-лікарською комісією районного (міського) центру комплектування та соціальної підтримки для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Суд зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Оглядом спірної постанови встановлено, що такий акт індивідуальної дії не містить відомостей у який саме календарний період, або в який саме день і час не з`явився позивач для проходження військово-лікарської комісії, тобто чи є такий обов`язок порушений позивачем саме після 19.05.2024 року, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ.

Так само спірна постанова не містить будь-яке посилання на відповідне рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо необхідності проходження такого огляду позивачем.

Тобто зі змісту спірної постанови не можливо встановити об`єктивну сторону правопорушення зокрема час його скоєння, для того щоб зробити висновок стосовно того, чи утворюють такі дії позивача склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП або ні з огляду на час набуття такою нормою закону чинності.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд вказує, ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

В даному випадку відповідач відзив на позов не подав, так само як доказів на обґрунтування правомірності своєї поведінки. Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, заперечень та будь-яких достовірних доказів на їх підтвердження, в разі їх наявності, суду не надав, суд дійшов висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на відповідача ст. 77 КАС України, враховуючи, що позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірна постанова не відповідає положенням ч.2 ст.2 КАС України в частині необхідної наявності у дій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, обґрунтованості, тобто того, що вказана спірна постанова винесена з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом враховується висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, а тому наявні підстави для скасування зазначеної постанови і закриття провадження по справі.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд також звертає увагу, що позовні вимоги в частині визнання постанови протиправною не можуть бути задоволені, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказаний перелік є вичерпним і не передбачає визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності протиправною.

У зв`язку з чим адміністративний позов підлягає лише частковому задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.121,213,222,254,258,288 КУпАП, ст.ст.1,2,19,20,72,77,96,229,242-246, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, закриття провадження по справі задовольнити частково.

2. Постанову № 460/М від 07.08.2024 року, винесену начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 00 грн. 00 коп., за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати.

3. В задоволені вимоги про визнання постанови протиправною справі про адміністративне правопорушення відмовити.

4. Провадження у адміністративній справі про вчинення 07.08.2024 року ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. В. Мовчан