Справа № 380/6674/24
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року справа №380/6674/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Барлаки І.Г..,

представника позивача Фостяка А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " командування Сухопутних військ Збройних сил України бригадного генерала ОСОБА_2 про скасування наказу

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 бригадного генерала ОСОБА_2 (далі відповідач), в якій позивач просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2024 № 128/дск 2 "Про результати службового розслідування".

Ухвалою від 29.03.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 24.04.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 16.09.2024 суд витребував докази.

Ухвалою від 18.11.2024 суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі закрити та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом накладено на позивача дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідальність», однак в оскаржуваному наказі вказано пункт «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яким передбачено дисциплінарне стягнення «догана». Оскржуване рішення прийняте без повного та всебічного дослідження обставин, є необґрунтованим та безпідставним.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що за наслідками проведеного службового розслідування встановлено неналежне виконання позивачем службових обов`язків. Позивач як командир батальйону несе особисту відповідальність за бойову готовність підрозділів батальйону, прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та успішне виконання батальйоном поставлених завдань.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вказав, що службовим розслідуванням не встановлено неналежного виконання позивачем службових обов`язків.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив повторно, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі позатермінового бойового донесення командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади від 09.02.2024 № 568дск з метою уточнення причин і умов, що призвели до втрати особовим складом НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону займаних позицій батальйонного району оборони в районі, а таж встановлення ступеня вини посадових осіб НОМЕР_1 окремої механізованої бригади та НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказом командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " наказано провести службове розслідування за фактом втрати особовим складом НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону заманих позицій батальйонного району оборони.

За результатами проведеного службового розслідування Дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, відповідно до якого запропоновано командиру оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " притягнути до дисциплінарної відповідальності командира 214 оСпб підполковника ОСОБА_1 за порушення вимог:

- статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині обов`язку додержуватися законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, наказів командирів;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

- статті 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині відповідальності за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу;

- статті 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої командир батальйону зобов`язаний знати тактику дій батальйону в різних видах бою, управляти підрозділами під час навчання і в бою, виховувати особовий склад батальйону в дусі поваги до військової служби;

- статті 23 частини II Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якого виклик і коректування вогню доданого (підтримуючого) артилерійського підрозділу здійснюється через артилерійського коректувальника або особисто командиром батальйону та виклик і коректування ударів вертольотів (літаків) здійснюються через авіаційних навідників;

- додатку 1.1 частини II Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якого командир батальйону особисто відповідає за бойову готовність підрозділів батальйону, прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та за успішне виконання батальйоном поставлених завдань;

- пункту 2.4 підпункту 28 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частини II (батальйон), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 № 605 в частині відходу батальйону (роти) здійснюється з метою виходу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира.

Згідно з пунктом 2 наказу командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.02.2024 №128дск "Про результати службового розслідування" командира 214 оСпб підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення "попередження про неповну службову відповідальність" за порушення вимог абзаців 2, 3, 4, 5, 10 статті 11, статті 16, частини 1 статті 101, статті 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 23, пункту 1.1 додатку 1, пункту 2.4 підпункту 28 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 №605 в частині відходу батальйону (роти) здійснюється з метою виводу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для дальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках, він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира. Відповідно до пункту 1.1 додатку 1 до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 30 грудня 2016 №605 внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків в умовах ведення бойових дій в частині, що стосується успішного виконання батальйоном бойових завдань, морально-психологічного стану, стану військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), незабезпечення бойової готовості підрозділів батальйону, що призвело до втрати позицій.

Вважаючи пункт 2 наказу командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.02.2024 №128дск "Про результати службового розслідування" протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Дисциплінарний статут).

У преамбулі Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

У статті 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та шостої статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (частина перша статті 7 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних стягнень визначено у статті 48 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Частиною першою статті 87 та статтею 98 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Статтею 88 Дисциплінарного статуту передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України 24.03.1999 № 548-XIV (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Статут внутрішньої служби).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед інших, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини (стаття 11 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з частиною першою статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

За приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Обов`язки командира (начальника) визначені у статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та зобов`язують його, серед іншого: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Таким чином, Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, а у разі повного доведення вини військовослужбовця - командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що військово-дисциплінарний проступок як винне, протиправне діяння (або бездіяльність), полягає у невиконанні або неналежному виконанні військовослужбовцем покладених на нього військово-дисциплінарним законодавством та службовими/посадовими обов`язками вимог дисциплінарного характеру, яке посягає на порядок у сфері відносини військової служби, військово-службового управління, і за яке, у разі його скоєння, на порушника може бути накладене дисциплінарне стягнення.

Суб`єктивну сторону військово-дисциплінарного проступку складає вина, виражена у формі умислу чи необережності. Загальним об`єктом військово-дисциплінарного проступку є правовідносини, пов`язані з реалізацією військовослужбовцем обов`язку щодо оборони України, її захисту; родовим правовідносини, що складають сутність військової дисципліни, військового правопорядку, громадського порядку; безпосереднім визначені законодавством та посадою обов`язки військовослужбовця.

Об`єктивну сторону військово-дисциплінарного проступку складають: а) протиправна поведінка суб`єкта; б) шкідливі наслідки діяння; в) причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного правопорушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2018 у справі №807/1325/16 сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного правопорушення.

Судом встановлено, що на підставі позатермінового бойового донесення командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади від 09.02.2024 № 568дск з метою уточнення причин і умов, що призвели до втрати особовим складом НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону займаних позицій батальйонного району оборони в районі, а таж встановлення ступеня вини посадових осіб НОМЕР_1 окремої механізованої бригади та НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказом командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " наказано провести службове розслідування за фактом втрати особовим складом НОМЕР_2 окремого спеціального батальйону займаних позицій батальйонного району оборони.

За результатами проведеного службового розслідування Дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, відповідно до якого запропоновано командиру оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » притягнути до дисциплінарної відповідальності командира 214 оСпб підполковника ОСОБА_1 за порушення вимог:

- статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині обов`язку додержуватися законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, наказів командирів;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

- статті 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині відповідальності за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу;

- статті 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої командир батальйону зобов`язаний знати тактику дій батальйону в різних видах бою, управляти підрозділами під час навчання і в бою, виховувати особовий склад батальйону в дусі поваги до військової служби;

- статті 23 частини II Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якого виклик і коректування вогню доданого (підтримуючого) артилерійського підрозділу здійснюється через артилерійського коректувальника або особисто командиром батальйону та виклик і коректування ударів вертольотів (літаків) здійснюються через авіаційних навідників;

- додатку 1.1 частини II Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якого командир батальйону особисто відповідає за бойову готовність підрозділів батальйону, прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та за успішне виконання батальйоном поставлених завдань;

- пункту 2.4 підпункту 28 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частини II (батальйон), ствердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 № 605 в частині відходу батальйону (роти) здійснюється з метою виходу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира.

Так, під час службового розслідування позивач надав пояснення відповідно до яких, вказав, що був обізнаний про ймовірний напрямок штурмових дій противника, проте ряд факторів (недостатня наявність особового складу, наступ противника переважаючими силами) не дозволили виконання заходів.

Проте, суд вказує, що ані в Акті службового розслідування, ані в наказі про притягнення позивача до відповідальності, відповідачем не надано оцінки поясненням позивача з приводу обставин, які були предметом службового розслідування.

Згідно з пунктом другим оскаржуваного наказу, командира 214 оСпб підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідальність».

Суд вказує, що пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено дисциплінарне стягнення у вигляді «догани».

Тобто, відповідач у справі в оскаржуваному наказі вказує, про притягнення позивача до відповідальності передбаченої пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту (догана), разом з тим накладає дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідальність». Означені обставини, на думку суду, свідчать про невідповідність оскаржуваного наказу критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України та правової невизначеності.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що пункт 2 наказу командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.02.2024 № 128/дск 2 "Про результати службового розслідування" є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.02.2024 № 128/дск 2 "Про результати службового розслідування".

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 26.12.2024.

Суддя Мричко Н.І.