Справа № 420/11905/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/11905/24

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Дата і місце ухвалення 08.10.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 за абз. 3 п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за абз. 3 п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не звільнення ОСОБА_1 за абз. 3 пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби за абз. 3 пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком дружини ОСОБА_2 , який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та який є особою з інвалідністю ІІ (другої) групи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що спірним питанням є визначення необхідності здійснення «постійного догляду» або у висновку МСЕК або у висновку ЛКК, оскільки позивачем надані обидва документа. Апелянт вважає, що позивач повинен обґрунтувати необхідність здійснення саме ним постійного догляду за батьком дружини, при цьому, необхідність має бути зумовлена відсутністю осіб, на яких законом покладений обов`язок здійснювати постійний догляд або неможливістю таких осіб здійснювати постійний догляд. На думку апелянта, позивачу до рапорту для звільнення необхідно надати висновок медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я із зазначенням, що особа потребує «постійного догляду» та відповідно документи, які підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Представником позивача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. Згідно наказу начальника загону від 15.12.2023 №824-ОС «Про особовий склад» позивач прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 15 грудня 2023 року зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом від 02.01.2024 №02-ОС «Про особовий склад» позивач призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператором групи мобільних ударних безпілотних повітряних суден третьої розвідувально-ударної прикордонної застави відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден.

18.02.2024 позивач виявив бажання звільнитися з військової служби за підпунктом "г" підпункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач подав рапорт командиру про звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю допомоги хворому батьку своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з посиланням на абз. "3" пп. "г" п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».

До рапорту №35/9966/24-Вн позивач додав документи:

копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 (ІІ група безстроково з 29.05.2023); про встановлення 2-ї групи інвалідності безстроково;

копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 06 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

копія картки платника податків ОСОБА_5 ;

копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 ;

копія паспорта ОСОБА_5 ;

копія картки платника податків ОСОБА_6 ;

копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 ;

копія паспорта ОСОБА_3 ;

копія картки платника податків ОСОБА_3 ;

копія індивідуальної програма реабілітації інваліда №908;

копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 ;

копія довідки №760 від 25 грудня 2023 року лікарської консультативної комісії комунального некомерційного підприємства «Болградський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25.12.2023, про те, що ОСОБА_3 за станом здоров`я є невиліковно хворою особою, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися і самообслуговуватися та потребує постійного стороннього догляду - 1 рік.

копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ;

витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України;

копія паспорта ОСОБА_7 .

Відповідач відмовив у задоволенні рапорту листом від 10.03.2024 №08/138982/24-Вн, оскільки документи, які долучені до рапорту не підтверджують необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , позивачем не наданий висновок медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного догляду, натомість висновок лікарсько-консультативної комісії не є тим документом, який підтверджує необхідність постійного догляду.

Вказану відмову позивач вважає протиправним, та звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та приймаючи рішення, виходив з того, що надана довідка ЛКК комунального некомерційного підприємства «Болградський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25.12.2023 №760, підтверджує наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення позивача за пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено, зокрема, такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Абзацом четвертим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та до 17.05.2024 року) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, до 17.05.2024 року, у випадку необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), військовослужбовець за його бажанням міг бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану.

Така необхідність постійного догляду повинна була бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.

Відповідно до наданих до рапорту документів, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , яка в свою чергу є дружиною позивача, що не заперечується відповідачем.

Позивачем до рапорту про звільнення з військової служби надано довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №490755 від 29 травня 2023 року, якою встановлено ОСОБА_2 інвалідність ІІ групи, причина інвалідності "загальне захворювання", інвалідність встановлена безстроково, дата огляду "29.05.2023", та довідку ЛКК комунального некомерційного підприємства "Болградський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 25.12.2023 №760, відповідно до якої ОСОБА_2 , інвалід 2-ї групи, потребує постійного стороннього догляду 1 рік, яка підписана головою ЛКК, зав. відділенням та лікуючим лікарем, завірена печатками ЛКК, лікарського закладу, та в якій є посилання на протокол засідання ЛКК № 249, вказаний діагноз - "наслідки перенесеного ТПМК (транзиторного порушення мозкового кровообігу) 2022 р. з глибоким правостороннім геміпарезом, енцефалопатія ІІІ ст., розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку".

Відмова у задоволенні рапорту позивача була обґрунтована тим, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за батьком дружини позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії, при цьому, позивач не довів факту відсутності інших осіб, які б могли здійснювати догляд.

Так, дійсно, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», чим спростовуються доводи апелянта щодо відсутності вказаних висновків у наданій до рапорту позивача довідці МСЕК.

Водночас, зі змісту довідки ЛКК Комунального некомерційного підприємства "Болградський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" №760 від 25 грудня 2023 року (а.с. 29) вбачається, що було встановлено, що батько дружини позивача потребує саме постійного стороннього догляду. Більш того, до рапорту позивачем було долучена копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 (форма № 025/о), у якій зазначено, зокрема про те, що м`язова сила в правих кінцівках знижена до 2-2,5 балів, ходьба із сторонньою допомогою в межах кімнати, здатність до самообслуговування обмежена, потребує постійної сторонньої допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надана довідка ЛКК комунального некомерційного підприємства "Болградський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 25.12.2023 №760, підтверджує наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення позивача за пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо посилань апелянта на необхідність доведення позивачем відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, колегія суддів вважає, що такі доводи ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Так, у відповіді на рапорт позивача, відповідач послався на іншу підставу для звільнення, яку позивач не зазначав, а саме - абз. 6 пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26, який передбачає таку підставу для звільнення як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Враховуючи викладене, відповідач, стверджуючи про те, що надані позивачем документи не підтверджують відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, підміняє одну підставу звільнення, передбачену пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII - постійний догляд за хворим батьком дружини, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, іншою - постійний догляд за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК потребує постійного догляду у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Варто звернути увагу, що позивач не звертався до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обставина відсутності інших осіб, які можуть здійснювати відповідний догляд, стосується виключно такої підстави для звільнення з військової служби, як "у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду".

Враховуючи викладене, посилання апелянта, що необхідність звільнення (незалежно від підстави звільнення) військовослужбовця для здійснення постійного догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб здійснювати такий догляд, з урахування фактичних обставин даної справи, свідчать про невірне застосування ним до спірних правовідносин норм матеріального права. Колегія суддів наголошує, що на момент звернення позивача із відповідним рапортом та надання відповідачем відповіді, жодних інших обставин для звільнення з військової служби, окрім встановлення висновком МСЕК або ЛКК потреби у здійсненні постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) військовослужбовця Закон не передбачав.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, якими повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.12.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька