Справа № 754/13668/24
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/192/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2024 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в місті Києві про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом (у новій редакції) до Департаменту патрульної поліції, у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3084178 від 19.09.2024, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути на його користь судовий збір, а також компенсувати моральні збитки у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 вересня 2024 р о 14.20 хвилин, керуючи автомобілем Фольксваген Пассат д/н НОМЕР_1 , що належить компанії «Біонорика» на підставі техпаспорту СХІ672354, на підставі водійського посвідчення НОМЕР_2 , рухався по вулиці Пирогівський шлях, міста Києва (додержуючись Правил Дорожнього Руху та дозволеної швидкості руху на даній ділянці дороги) у потоці автомобілів, які одночасно рухалися з ним по даній вулиці: попереду від нього на відстані 20 метрів рухався маршрутний автобус Богдан світло-бежевого кольору і перед ним автобус міського муніципального транспорту. Свій рух по Пирогівському шляху Позивач почав з перехрестя вулиць Пирогівський шлях і проспект Науки. Він виїхав на Пирогівський шлях зробивши перетин проспекту Науки , перед тим повернув праворуч з проспекту Науки і розвернувшись і перетнувши проспект Науки в напрямку Пирогівського шляху. Далі рухався в крайньому правому ряді по вулиці Пирогівський шлях приблизно 400 метрів та був зупинений інспектором, який знаходився на його стороні дороги. Інспектор повідомив Позивача, що він зробив лівий поворот в неналежному місті. Він сказав, що ОСОБА_1 зробив маневр лівого повороту з проспекту Науки, де дійсно поворот заборонений. Позивач не погодився в тому, що він правий. По-перше, місце патрулювання знаходилось від місця повороту на відстані біля 400-450 метрів. По-друге, Позивач не робив повороту ліворуч у забороненому місці. ОСОБА_1 попросив інспектора показати на відео реєстраторі, що знаходився на дзеркалі заднього виду його патрульної машини, який саме автомобіль виконує лівий поворот з проспекту Науки на Пирогівський шлях, тому що точно пам`ятає, що в момент його руху біля повороту з проспекту Науки було багато інших автомобілів темного кольору Фольцвагени, Шкоди які проїхали перехрестя прямо в напрямку центра міста. На його прохання продемонструвати дані його відео реєстратору який саме автомобіль зробив лівий поворот інспектор нічого не відповів. Коли Позивач висловив свої заперечення інспектору, вказав, що він помиляється і просто переплутав авто Позивача, він відповів, що поворот зробило саме його авто, та наказав чекати поки він сформує в планшеті постанову. Дочекавшись інспектора, Позивач усно висловив свої пояснення, вказавши що не вважає себе винним, оскільки поворот ліворуч не робив і дотримувався правил дорожнього руху. Крім того, просить звернути увагу на те, що у постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив фіксацію (у автомобілі знаходилось два інспектори). Між тим, це повинно бути зафіксовано, оскільки у відповідності до п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів МВС України (затверджено Наказом МВС 13.11.2006 N 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників, оскільки пристрій для відео реєстрації знаходиться у співробітника ДАІ, керується ним безпосередньо або через комп`ютер (визначаються ті параметри, які фіксуються приладом, зокрема, швидкість, її режими, кут огляду приладу, тощо). За таких умов, така фіксація не відповідає вимогам закону, і не сприяє виконанню основних завдань поліції і, зокрема, по профілактиці та припиненню правопорушень. Просить суд взяти до уваги те, що дана постанова № 3084178 серія ЕНА яка безпідставно і неупереджено виписана інспектором Захарчуком вплинула на сімейний стан Позивача, статус на роботі і його фізичний і психо -емоційний стан. В сім`ї Позивача його діти тепер вважають його злочинцем і порушником. Його неповнолітня донька уникає контактів з ним, не іде на батьківські бесіди. Позивачу довелося звертатися до порад приватного психолога для того, щоб налагодити контакт з донькою. Зараз контакт з донькою оновився тільки частково. Син Позивача взагалі перестав спілкуватися з ним. Дружина вважає його порушником. Після того як Позивач проінформував начальника автопарку на роботі, що має правопорушення і вважається з точки зору капітана ОСОБА_2 порушником і злочинцем, рейтинг ОСОБА_1 значно понизився. Хоча колеги в це одраразу не повірили, але відношення до Позивача значно змінилося. Вони тепер уникають відкритих розмов із ним, мало спілкуються в після робочий час. Всі ці факти значно вплинули на психо-емоційний і фізичний стан ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.09.2024 року позовну заяву залишено без руху.

17.10.2024 року через «Електронний суд» позивач звернувся до суду з новою редакцією позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2024 року позовну заяву залишено без руху.

12.11.2024 року через «Електронний суд» позивач звернувся до суду з новою редакцією позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

19.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника Відповідача - Дідковської Д.Ю. надійшов відзив на позовну заяву в якому не погоджується з викладеним у позовній заяві з огляду на таке. Під час несення служби 19.09.2024 о 14 год. 21 хв., екіпажем батальйону забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції було виявлено транспортний «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак « НОМЕР_3 », який здійснив поворот ліворуч, порушивши вимогу дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч». Після чого інспектором було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". Інспектор пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР. Було роз`яснено, що він порушив ПДР та в його діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення Позивача, Інспектор, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 . у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп., що в межах санкції даної статті. Відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб. Таким чином в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції відсутні фото - та відеоматеріали на підставі яких була винесена постанова серії ЕНА №3084178 від 19.09.2024, якою Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статтею 122 КУпАП. Разом з тим факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений Інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Щодо стягнення маральної шкоди, то Позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю інспектора патрульної поліції по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності. Надані консультативні висновки в додатках в позовній заяві не підтверджують факт погіршення стану здоров`я Позивача, спричинені, саме прийнятим рішенням Інспектора. Також зазначила, що Позивач звернувся за медичною консультацією більш ніж через місяць від дня винесення Постанови, а тому надані Позивачем консультаційні висновки не встановлюють причинно-наслідковий зв`язок стану здоров`я Позивача. Враховуючи вище викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом з`ясовано, що відповідно до винесеної інспектором Захарчуком Юрієм Миколайовичем постанови серії ЕНА №3084178, 19.09.2024 о 14 год 21 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак « НОМЕР_3 » за адресою: м. Київ, Пирогівський шлях, порушив вимоги дорожнього знаку 4.4 рух прямо та праворуч, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п. 8.4 г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту 8.4 Правил дорожнього руху, на який посилається відповідач, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема на:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Разом з цим, представником відповідача в підтвердження зазначених обґрунтувань у відзиві, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не надано жодного доказу, передбаченого ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б указували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем до матеріалів справи не долучено жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем п.8.4. ПДР України, відповідальність за яке передбачена положеннями ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім того, посилання на фото- відео фіксацію правопорушення в оскаржуваній постанові відсутнє.

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем п. 8.4 ПДР України.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Таким чином, оскільки позивач заперечує щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, а відповідач, в порушення ст. 77 КАС України, не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог пункту 8.4 ПДР України, суд дійшов висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, що є підставою для скасування рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та звільнення позивача від адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України вбачається, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наданих позивачем до матеріалів справи доказів, а саме: консультаційного висновку гастроентеролога від 23.10.2024 та консультативного висновку ендокринолога від 22.10.2024.

Проте, позивачем не надано суду доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю інспектора патрульної поліції, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності.

Надані консультативні висновки в додатках до позовної заяви не підтверджують факт погіршення стану здоров`я Позивача, спричинений саме прийнятим рішенням Інспектора поліції.

Також із наданих Позивачем консультаційних довідок вбачається, що останній звернувся за медичною консультацією більш ніж через місяць від дня винесення Постанови, а тому надані Позивачем консультаційні висновки не встановлюють причинно-наслідковий зв`язок стану здоров`я Позивача після складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо завданої моральної шкоди.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем - судовий збір в розмірі 605,60 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 243, 246, 271, 272, 286 КАС, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в місті Києві про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити частково.

Постанову винесену Інспектором 3 взводу 2 роти батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції в мсті Києві капітана поліції Захарчука Юрія Миколайовича серії ЕНА №3084178 від 19.09.2024, якою ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн - скасувати. Справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

В задовленні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2024 року

Суддя О.М. Панченко