Справа № 280/8965/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Справа № 280/8965/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Тетерюк Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 17 червня 2024 року № 9;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 17 червня 2024 року № 9.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку магазину, в якому здійснює господарську діяльність позивач, за наслідками якої встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР). Позивач вважає, що фактичну перевірку проведено за відсутності підстав, передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення позивачем законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом не повідомлено позивачу ні безпосередньо перед проведенням перевірки, ні під час її проведення. У наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють (юридичні підстави). Зазначає, що контролюючим органом застосовано до позивача штрафні санкції за реалізацію товарів, на які не надано документи, що підтверджують їх походження, а також за відсутність в формі ведення обліку товарних запасів записів про надходження товару. Позивач вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки на його думку фінансові санкції згідно із статтею 20 Закону № 265/95-ВР застосовуються до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). На думку позивача, вказана норма не встановлює відповідальності за ненадання документів на товари, які не знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Оскільки на момент проведення перевірки вказані відповідачем в додатку №2 до акту фактичної перевірки товари вже були реалізовані покупцям цих товарів та не знаходились в місці продажу, тому висновки відповідача про те що таке ненадання є порушенням, суперечать чинному законодавству. Зазначає, що позивач здійснив реалізацію товарів, зазначених в Додатку № 2 до акту перевірки, з використанням реєстратора розрахункових операцій (далі також РРО), тобто позивач дотримався вимог п. 1 та 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР. Разом із запереченнями на акт перевірки позивачем були надані первинні документи щодо походження реалізованого товарів. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.03.2019 у справі № 806/2402/16, про те, що застосування такої санкції можливо до підприємства, яке не облікувало товар та реалізувало його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операції. З огляду на проведення розрахункових операцій через РРО, вважає, що до позивача не можуть бути застосовані санкції передбачені статтею 20 Закону № 265/95-ВР. Зазначає, що представники контролюючого органу під час здійснення перевірки не вручали запит про надання документів саме позивачу та не складали актів про відмову саме позивача надати копії документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки в порядку, визначеному п. 85.6. статті 85 ПК України. Таким чином, позивач, який дізнався про факт проведення перевірки вже після її проведення (оскільки не був присутній в цей час в м. Ковель), не вичиняв правопорушення, передбачене п. 121.1. ст. 121 ПК України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 30.09.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 14.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

30.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що за результатами фактичної перевірки, проведеної фахівцями ГУ ДПС у Волинській області в магазині, в якому здійснює діяльність позивач, встановлено порушення позивачем пункту12 статті 3 Закону № 265/95-ВР. Зокрема, відповідно до інформації з електронних копій фіскальних чеків РРО, 02.05.2024 продано товарів на загальну суму 151 365,80 грн, проте, на зазначені товари до перевірки не надано документів, що підтверджують їх облік (інформація щодо їх отримання в магазині в наданій до перевірки Формі обліку відсутня) та походження (зокрема, не надано документи про їх отримання від інших суб`єктів господарювання та/або документів на внутрішнє переміщення товарів від ФОП до магазину). Станом на 07.05.2024 відповідно до письмового запиту до перевірки не надано інформацію щодо ведення обліку доходів, банківські виписки про рух коштів на рахунках, що використовуються для ведення діяльності ФОП, зокрема, для зарахування коштів при проведенні розрахунків у безготівковій формі (послуга еквайрингу), що свідчить про порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України. Наведене зумовило прийняття спірних податкових повідомлень рішень відповідачем. Вказує, що з метою виконання функцій, фахівцями Головного управління ДПС у Волинській області проведено аналіз отриманої від позивача податкової інформації: до баз даних СОД РРО протягом квітня 2024 року не надходили електронні копії фіскальних чеків з РРО/ПРРО, що зареєстрований на об`єкті господарювання (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_2 , що може свідчити про проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа, що стало підставою для проведення фактичної перевірки позивача відповідно до пп..80.2.2. п.80.2 ст.80 ПК України. Незазначення в наказі про проведення фактичної перевірки, на підставі яких саме відомостей (відомостей) податковий орган приймає рішення про проведення фактичної перевірки, не свідчить про незаконність та безпідставність перевірки, разом з тим, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України в наказі про перевірку достатньої підстави для проведення перевірки, визначеної цим Кодексом. До того ж чинне законодавство не встановлює вимоги щодо змісту та способу визначення інформації в наказі на проведення фактичної перевірки. А лише факт того, що в наказі про призначення перевірки не вказано конкретних обставин, які охоплюються положеннями пп.80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України, не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатом перевірки рішення. Вказує, що для скасування податкових повідомлень-рішень мають бути не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вказати на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Зазначає, що одним з питань фактичної перевірки є контроль за дотриманням норм законодавства з питань порядку здійснення розрахункових операцій. З посиланням на положення пункту12 статті 3 Закону №265/95-ВР, Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року №496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2021 р. за №1411/37033, (далі Порядок №496), вказує, що на початок фактичної перевірки (в день отримання наказу про проведення перевірки) особа, яка проводила розрахункові операції, була зобов`язана надати фахівцям податкового органу Форму обліку товарних запасів, яка ведеться в магазині, та первинні документи на товари, які знаходяться на початок перевірки в реалізації. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки. У разі вибуття товару, позивач мав надати Форму обліку з підшитими для зберігання такими документами, що згруповані в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку. Проте під час перевірки такі документи не надані, про об`єктивні причини неможливості їх надання до перевірки позивач не повідомив. Враховуючи вимоги першого речення абзацу першого пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та першого речення статті 20 цього Закону, обов`язок суб`єкта господарювання надавати до перевірки документи обліку товарних запасів стосується вже отриманого на реалізацію товару в минулому, зокрема і на товар, що вже реалізований. Зазначає, що обов`язковість запиту для надання документів в ході фактичної перевірки для податкових органів не передбачена чинним законодавством, оскільки обов`язок надання контролюючому органу інформації та її документального підтвердження з питань в межах предмету перевірки виникає у платника після початку проведення перевірки. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Запорізькій області про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

06.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відзиву на позовну заяву з підстав, викладених у позові.

Ухвалою суду від 02.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Запорізькій області про залучення до участі в справі Головного управління ДПС у Волинській області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та витребування доказів.

12.12.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких відповідач не погоджується з доводами відповіді на відзив, зазначає, що посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.03.2019 у справі №806/2402/16, є нерелевантними, оскільки остання були сформовані щодо застосування п.12 ст.3 і ст.20 Закону №265/95-ВР до внесення до них змін законами № 128-IX від 20.09.2019, № 533-IX від 17.03.2020, № 1017-IX від 01.12.2020, № 1117-IX від 17.12.2020.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрована як ФОП з основним видом економічної діяльності за КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області (а.с.42).

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 02.06.2024 №1698-п «Про проведення фактичної перевірки ГО» наказано забезпечити проведення фактичної перевірки магазину (торгової точки) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 , з питань дотримання вимог, у тому числі, ПК України та Закону №265/95-ВР. Перевірку провести протягом 10 діб, починаючи з 02.05.2024 за період діяльності платника податків (суб`єкта господарювання) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, по дату завершення фактичної перевірки (а.с.63).

За змістом даного наказу, фактичну перевірку призначено на підставі пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, у зв`язку з наявністю і отриманням в установленому законодавством порядку інформації від державних органів, яка свідчить про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме: наявністю інформації щодо проведення розрахункових операцій при продажу товарів без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа - в базах даних СОД РРО відсутні дані про розрахунки за квітень 2024 року та отриманням інформації щодо реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, без видачі фіскальних чеків, з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обліг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі даного наказу, направлень на перевірку від 02.05.2024 № 2402/03-20-07-05 та № 2408/03-20-07-05, фахівцями ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку об`єкта господарювання (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 07.05.2024 за №11429/03-20-07-05/ НОМЕР_1 (бланк №002881) (далі Акт фактичної перевірки, а.с.65-67).

До початку проведення перевірки копію наказу та направлені на перевірку вручено представнику ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 (договір про співпрацю від 15.04.2024 на торговій точці магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого все майно (товари, матеріальні цінності), що знаходяться в магазині, належать на праві власності ФОП ОСОБА_1 , а будь-які розрахунки від імені ФОП ОСОБА_1 здійснює ФОП ОСОБА_2 ), також вказаній особі вручено запит на надання документів від 02.05.2024, який містив вимогу про надання до перевірки, крім іншого, документи що підтверджують облік та походження товарних запасів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, інформації щодо ведення обліку доходів, банківських виписок про рух коштів на рахунках, що використовуються для ведення діяльності ФОП, зокрема, для зарахування коштів при проведенні розрахунків у безготівковій формі (послуга еквайрингу) (а.с.62-64, 70-71).

07.05.2024 перевіряючими складено Акт, який засвідчує факт ненадання у визначений у запиті строк (надання не в повному обсязі) платником податків документів для фактичної перевірки господарської одиниці, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , в якому зафіксовано, що на запит контролюючого органу суб`єктом господарювання станом на 07.05.2024 не надано інформацію щодо ведення обліку доходів, банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності (в т.ч. для зарахування коштів при проведенні розрахунків у безготівковій формі (послуга Еквайрінг) (а.с.85).

За змістом Акту фактичної перевірки встановлено, що в торговій точці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 торгівельну діяльність в сфері роздрібної торгівлі, крім підакцизних товарів, здійснює ФОП ОСОБА_1 , яка згідно наявної у контролюючого органу податкової інформації по даних ІКС «Податковий блок» перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група єдиного податку, ставка податку 20%. Суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій в магазині торгова точка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано фіскальним сервером контролюючого органу Програмний реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер . 02.05.2024 до перевірки надано: форма ведення обліку товарних запасів (у паперовій формі) яка ведеться ФОП ОСОБА_1 за місцем продажу, магазин (торгова точка) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 ; договір комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024 (комітент ФОП ОСОБА_3 ) та Акт приймання-передачі товарів до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024, на підставі якого внесено запис до форми ведення обліку товарних запасів про надходження товарів. При перевірці повноти оприбуткування, вибуття та фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей, шляхом співставлення обсягів надходження товару (згідно наданих до перевірки форми ведення обліку товарних запасів, Акту приймання-передачі товарів до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024), обсяг реалізованого через ПРРО товару (згідно даних СОД РРО) та фактичних залишків товарів станом на 02.05.2024, встановлено, що 02.05.2024 через ПРРО з фіскальним номером реалізовано технічно-складні побутові товари на загальну суму 151 365,80 грн, на які не надано документи, що підтверджують їх походження та які не відображені ФОП ОСОБА_1 у відповідному обліку (в формі ведення обліку товарних запасів відсутні записи про надходження товару).

Згідно Додатку № 2 до Акта фактичної перевірки, такими товарами є: Мобільний телефон iPhonе 15 ProMax 512 Natural Titanium new, за ціною 57 983,80 грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 13:57:29; Мобільний телефон iPhonе 12 128 white used, за ціною 16 758,00 грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 14:21:15; Мобільний телефон iPhonе 14 Pro 128 Space Black (eSim) used, за ціною 30 324,00 грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 16:36:39; Мобільний телефон iPhonе 15 Pro 256 Blue Titanium new за ціною 46 300,00 грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 16:50:18 (а.с.81).

Згідно з висновками Акту фактичної перевірки встановлено порушення позивачем, крім іншого, вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та ст.ст.44, 85 ПК України.

Фахівцями контролюючого органу складено Акт відмови у підписі додатків до Акту фактичної перевірки від 07.05.2024, Акт відмови від підписання Акту відмови від ознайомлення Акта фактичної перевірки від 07.05.2024, Акт відмови від підпитання Акта відмови від отримання Акта фактичної перевірки від 07.05.2024, Акт відмови від ознайомлення з Актом фактичної перевірки від 07.05.2024, Акт відмови у підписі та отриманні другого примірника Акту фактичної перевірки від 07.05.2024 (а.с.83-84).

Позивач подав заперечення на Акт фактичної перевірки (вх.№23353/6 від 31.05.2024 ГУ ДПС у Волинській області), за результатами розгляду яких листом від 11.06.2024 №2566/12/03-20-07-05 «Про розгляд заперечень» ГУ ДПС у Волинській області висновки Акту фактичної перевірки залишено без змін (а.с.86-94).

Листом ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2024 № 877/7/03-20-07-05-07, матеріали фактичної перевірки об`єкта господарювання (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , надійшли до ГУ ДПС у Запорізькій області для розгляду та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с.56).

На підстави висновків акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкові повідомлення-рішення (а.с.95-97):

- форми «С» від 17.06.2024 №9, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкцій (штраф) у сумі 151365,80 грн на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР за порушення вимог пункту 12 статті 3 вказаного Закону;

- форми «ПС» від 17.06.2024 №9, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1020,00 грн на підставі статті 121 ПК України за порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте, рішенням ДПС України від 15.08.2024 №25017/6/99-00-06-03-01-06 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 17.06.2024 №9 та №9 без змін (а.с.15-21).

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 17.06.2024 №9 та №9, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо аргументів позивача про незазначення в наказі підстав для проведення фактичної перевірки, суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Стаття 80 ПК України унормовує порядок проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до приписів пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції), такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність цих податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 виходила з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №814/733/17, Податковим кодексом України не встановлено меж для проведення фактичної перевірки в залежності від підстав її призначення, встановлених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, які, в свою чергу, наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, що можуть бути виявлені під час проведення перевірки.

Такий висновок підтримано Верховним Судом також в постанові від 15.02.2023 у справі № 820/6187/16.

Як встановлено судом, в наказі відповідача про проведення фактичної перевірки підставою перевірки зазначено пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, тобто наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм в їх сукупності, суд доходить до висновку, що відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом, адже діюче законодавство не встановлює особливих вимог щодо змісту та способу зазначення відповідної інформації в наказі на проведення фактичної перевірки.

Крім того, чинним податковим законодавством не передбачено обов`язку контролюючого органу надавати платнику податків будь-які документи, які б підтверджували наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні контролюючі органи.

Так, за змістом наказу ГУ ДПС у Волинській області від 02.06.2024 №1698-п «Про проведення фактичної перевірки ГО», фактичну перевірку призначено на підставі пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, у зв`язку з наявністю і отриманням в установленому законодавством порядку інформації від державних органів, яка свідчить про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме: наявністю інформації щодо проведення розрахункових операцій при продажу товарів без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа - в базах даних СОД РРО відсутні дані про розрахунки за квітень 2024 року та отриманням інформації щодо реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, без видачі фіскальних чеків, з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обліг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Крім того, детальні відомості щодо інформації, яка стала підставою для проведення фактичної перевірки позивача, наведені також і в листі ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2024 № 877/7/03-20-07-05-07 за результатами розгляду заперечень позивача на Акт фактичної перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За змістом статті 72 ПК України передбачено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, крім іншого, від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: 72.1.1.4. про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів. Для цілей цього підпункту терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до пункту 73.2 статті 73 ПК України інформація, визначена, у тому числі, у підпункті 72.1.1.4 статті 72 цього Кодексу, надається періодично.

Відповідно до пункту 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Наведене дозволяє діти висновку, що наказ ГУ ДПС у Волинській області від 02.06.2024 №1698-п «Про проведення фактичної перевірки ГО» містить повні та вичерпні відомості про отриману інформацію, яка стала підставою для призначення фактичної перевірки позивача, а посилання позивача на те, що у даному наказі наявне лише посилання на норми, що регулюють підстави призначення перевірки (юридичні підстави), спростовуються змістом самого наказу.

Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи позивача про порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення фактичної перевірки.

По суті виявлених порушень, суд зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР (тут і в подальшому в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

Згідно зі статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22, від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

За обставинами даної справи судом встановлено, що на початку перевірки уповноважена особа позивача надала фахівцям контролюючого органу такі документи: форма ведення обліку товарних запасів (у паперовій формі) яка ведеться ФОП ОСОБА_1 за місцем продажу, магазин (торгова точка) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 ; договір комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024 (комітент ФОП ОСОБА_3 ) та Акт приймання-передачі товарів до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024, на підставі якого внесено запис до форми ведення обліку товарних запасів про надходження товарів.

Будь-які інші документи, у тому числі, відповідно до письмового запиту контролюючого органу від 02.05.2024, позивачем до перевірки не надавались, що підтверджується наданими до матеріалів справи письмовими доказами та не спростовано позивачем.

При цьому, під час фактичної перевірки встановлено та позивачем не заперечується, що 02.05.2024 через ПРРО з фіскальним номером реалізовано технічно-складні побутові товари на загальну суму 151 365,80 грн, а саме: Мобільний телефон iPhonе 15 ProMax 512 Natural Titanium new, за ціною 57 983,80грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 13:57:29; Мобільний телефон iPhonе 12 128 white used, за ціною 16 758,00грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 14:21:15; Мобільний телефон iPhonе 14 Pro 128 Space Black (eSim) used, за ціною 30 324,00грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 16:36:39; Мобільний телефон iPhonе 15 Pro 256 Blue Titanium new за ціною 46 300,00грн, що підтверджує фіскальний чек від 02.05.2024 16:50:18.

За змістом документів, що були надані позивачем до перевірки та долучені до матеріалів справи, судом встановлено, що вказані товари не відображені позивачем у відповідному обліку.

Суд зазначає, що за приписами пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Підпунктом 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України встановлено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень: встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини); досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності; досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 86.7.5 пункту 86.7 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, надання платником після початку перевірки документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, є необхідною умовою підтвердження дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено до податкові органи. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Якщо ж платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає відповідні документи, що не були надані під час перевірки, такі документи мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Судом встановлено, що разом із запереченнями на Акт фактичної перевірки позивачем було додатково надано Акт приймання-передачі товарів від 30.04.2024 до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024 від ФОП ОСОБА_3 , в якому містилась інформація про Мобільний телефон НОМЕР_2 15 ProMax 512 Natural Titanium new,; Мобільний телефон НОМЕР_2 НОМЕР_3 white used; Мобільний телефон НОМЕР_4 Pro 128 Space Black (eSim) used; Мобільний телефон НОМЕР_5 Pro НОМЕР_6 Blue Titanium new.

Водночас, суд вважає, що контролюючий орган обґрунтовано не прийняв вказаний документ до уваги, з таких підстав.

Відповідно до п.1 Порядку №496, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів (п.4 розділу ІІ Порядку №496).

Відповідно до п.9 розділу ІІ Порядку №496, заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Судом встановлено, що позивач надав до перевірки Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 за місцем продажу за адресою: АДРЕСА_2 , до якої внесено відомості про надходження товару 29.04.2024 відповідно до Акту приймання-передачі товарів до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024 від ФОП ОСОБА_3 на суму 1 964 106,00 грн, а також відомості про вибуття товару 02.05.2024.

При цьому, жодних відомостей про надходження товару 30.04.2024 відповідно до Акту приймання-передачі товарів від 30.04.2024 до договору комісії №ТМ-29-04-24-ФД від 29.04.2024 від ФОП ОСОБА_3 у вказаній Формі ведення обліку товарних запасів не зазначено.

Отже, такий товар у встановлену чинним законодавством порядку позивачем не обліковано.

Наведене свідчить про те, що висновки контролюючого органу про здійснення позивачем реалізації товарів, на які не надано документи, що підтверджують їх походження та які не відображені у відповідному обліку, є обґрунтованими та підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а тому контролюючий орган правомірно застосував до позивача штрафні санкції на підставі статті 20 Закону відповідно до податкового повідомлення-рішення від 17.06.2024 № 9.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що представники контролюючого органу під час здійснення перевірки не вручали запит про надання документів саме позивачу та не складали актів про відмову саме позивача надати копії документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки, оскільки відповідний запит надавався уповноваженому представнику позивача.

На користь такого висновку свідчить зміст договору про співпрацю від 15.04.2024 на торговій точці магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , письмові пояснення, надані ОСОБА_2 , який підтвердив, що є уповноваженим представником діяти від імені ФОП ОСОБА_1 (а.с.82).

Крім того, під час перевірки ОСОБА_2 перебував на торговій точці за місцем перевірки, надавав перевіряючим документи щодо діяльності позивача, отже мав до них доступ та був обізнаний про обставини здійснення господарської діяльності позивачем.

Також, позивач не була позбавлена можливості надати відповідні підтверджуючі документи щодо належного обліку реалізованих товарів в процедурі адміністративного оскарження, однак цього не зробила.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Оскільки позивачем не надано до перевірки посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції на підставі статті 121 ПК України відповідно до податкового повідомлення-рішення від 17.06.2024 № 9.

При цьому, посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.03.2019 у справі № 806/2402/16, є нерелевантними, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд надавав оцінку застосуванню п.12 ст.3 і ст.20 Закону №265/95-ВР, які були викладені в іншій редакції на момент спірних правовідносин у справі № 806/2402/16, проте, не підлягають застосуванню у даній справі.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тоді як позивачем не спростовано встановлені відповідачем факти реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку та ненадання під час перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи та не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу понесених позивачем судових витрат відсутні, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26.12.2024

Суддя М.О. Семененко