Справа № 460/12674/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2024 року м. Рівне №460/12674/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 15.06.2024 №169 в частині, що стосується позивача.

За змістом позовної заяви, вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 13.06.2024, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Зазначає, що у визначений термін не прибув на військову службу, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою №1798/0908/24 від 14.06.2024. Вказує, що зазначена довідка долучена до акту службового розслідування, що спростовує факт самовільного залишення позивачем військової частини та прямо вказує на незаконність спірного наказу. У зв`язку із чим, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху для надання позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом з іншим обгрунтуванням поважності причин такого пропуску.

Ухвалою суду від 25.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; визнано причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом поважними та поновлено такий строк.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач будучи поінформований про своєчасне прибуття до військової частини після виписки з медичного закладу, маючи реальну можливість звернутись належним чином за направленням для лікування до відповідальних посадових осіб, у визначений термін не прибув на військову службу до місця тимчасового розташування ВЧ НОМЕР_1 та належним чином не підтвердив законність та причину своєї відсутності у військовій частині. У зв`язку з неявкою позивача після виписки з лікувального закладу 12.06.2024, на підставі рапорта від 15.06.2024 №2456, доповіді по факту самовільного залишення військової частини від 15.06.2024 №1493/664/1483н/т, спірним наказом було призупинено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 . Вказав, на необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наголосив, що не був проінформований про своєчасне прибуття до військової частини після закінчення терміну лікування, оскільки в графі "про своєчасне прибуття до військової частини після закінчення терміну лікування" підпис хворого відсутній. Також, більш детально конкретизував доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наведено аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2023 №303 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду санітарного інструктора медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 .

Під час проходження служби позивачем отримано направлення на лікування у Військово-медичний клінічний центр ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , звідки був направлений на стаціонарне лікування до Рівненської міської КНП "ЦМР" РМР, де перебував з 14.05.2024 по 31.05.2024.

В подальшому був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , де перебував на лікуванні з 31.05.2024 по 12.06.2024.

13.06.2024 отримав направлення від Військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 для проходження лікування у КП "Рівненський обласний госпіталь ВВ", де перебував на лікуванні з 14.06.2024 по 02.07.2024.

З метою уточнення причин та умов, що 13.06.2024 привели до факту нез`явлення без поважних причин по завершенню курсу стаціонарного лікування під час відпустки на місце служби санітарного інструктора медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 №276-АГД призначено службове розслідування.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 №169 призупинено виплату грошового забезпечення з 13.06.2024 молодшому сержанту ОСОБА_1 , підстава: рапорт начальника медичної служби-начальника медичного пункту від 15.06.2024 №2456, доповідь по факту самовільного залишення військової частини від 15.06.2024 №1493/664/1483н/т.

Вважаючи наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 №169 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі, - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.1, 2 ст. 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В силу вимог ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 1 ст. 1-1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991 законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно з ч.2 ст. 1-2 цього Закону, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до п.14 Розділу XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану" до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Як свідчать матеріали справи, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 №169 призупинено виплату грошового забезпечення з 13.06.2024 молодшому сержанту ОСОБА_1 , підстава: рапорт начальника медичної служби-начальника медичного пункту від 15.06.2024 №2456, доповідь по факту самовільного залишення військової частини від 15.06.2024 №1493/664/1483н/т.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця службі дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей д Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданий відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строк військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки з вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гаранті встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положенням про проходження військової служби.

Так, указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сила; України (далі - Положення).

Згідно з п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільне здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закон) України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних а резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо і застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною 1 статті 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в раз вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Положеннями частини 4 статті 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Статтею 86 Статуту визначено, що у разі повної доведеності вини військовослужбовці командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягненні військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарне стягнення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежне виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служба (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу II Порядку врегульовано, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Отже, аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишають військову частину призупиняється з дня, коли відомості про самовільне залишення військові частини внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це стає можливим на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про скоєння кримінальної правопорушення військовослужбовцем, які подані відповідно до частини четвертої статті 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто після проведення службового розслідування. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад вважаються особами, які не виконують обов`язків військової служби. У цей період контракт про проходження військової служби, а також виплати та забезпечення (грошове, продовольчі речове тощо) для таких військовослужбовців призупиняються.

Отже, факт порушення військової дисципліни, має бути підтверджений у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою уточнення причин та умов, що 13.06.2024 привели до факту нез`явлення без поважних причин по завершенню курсу стаціонарного лікування під час відпустки на місце служби санітарного інструктора медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 №276-АГД призначено службове розслідування.

Відповідачем надані заяви від 19.06.2024, від 25.06.2024, які скеровані до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташовоного у м.Миколаїв про кримінальне правопорушення, однак не надано доказів щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей стосовно кримінального провадження відносно позивача.

В силу вимог ст.24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

За відсутності доведення факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Окремо суд наголошує, що за змістом ст. 172-11 КУпАП самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Так, ч.1-5 ст.407 Кримінального кодексу України передбачено, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, - караються триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Системний аналіз зазначених норм КУпАП дає підстави для висновку, що особа може вважатися такою, що вчинила адміністративне правопорушення передбаченого ст. 172-11 КУпАП лише у випадку встановлення судом у її діях складу цього правопорушення за результатами розгляду складеного відносно неї протоколу, про що виноситься постанова.

Також, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова або вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, які набрали законної сили.

Отже, доводи відповідача щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу у зв`язку із вчиненням діянь, які містять ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення (самовільне залишення тимчасового пункту дислокації військової частини) є передчасним.

Матеріали справи не містять (відповідачем не надано) доказів того, що позивач по факту самовільного залишення тимчасового пункту дислокації ВЧ НОМЕР_1 притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Більше того, суд зазначає, що аналіз вищезазначених норм КУпАП та ККУ дає підстави для висновку, що слід встановити поважність нез`явлення військовослужбовця на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Поважними причинами затримки із відпустки можуть бути непередбачені перешкоди у сполученні, хвороба військовослужбовця, пожежа або стихійне лихо, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував.

Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

Так, судом встановлено, що під час проходження служби позивачем отримано направлення на лікування у Військово-медичний клінічний центр ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , звідки був направлений на стаціонарне лікування до Рівненської міської КНП "ЦМР" РМР де перебував з 14.05.2024 по 31.05.2024.

В подальшому був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , де перебував на лікуванні з 31.05.2024 по 12.06.2024.

Як зазначає відповідач, після перебування на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , позивач до військової частини за місцем проходження сужби не з`явився, про що складена доповідь по факту самовільного залишення частини від 15.06.2024.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, станом на 13.06.2024 у позивача було наявне направлення від Військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 , для проходження лікування у КП "Рівненський обласний госпіталь ВВ" де перебував на лікуванні з 14.06.2024 по 02.07.2024.

Суд зазначає, що вказане свідчить, про те, що позивач продовжував хворіти, у зв`язку із чим був направлений до медичного закладу для продовження лікування, однак зазначене не було взяте до уваги відповідачем під час проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини за місцем проходження служби молодшим сержантом ОСОБА_1 .

Відтак, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що причини відсутності позивача на службі 13.06.2024 є поважними.

Відповідачем в ході розгляду справи не доведено факт самовільного залишення військової частини позивачем, що свідчить про протиправність спірного наказу від 15.06.2024 №169, та, як наслідок відсутність підстав для призупинення виплати позивачу грошового забезпечення з 13.06.2024.

Таким чином, наказ командира військової частини ВЧ НОМЕР_1 від 15.06.2024 № 169 щодо призупинення виплат грошового забезпечення з 13.06.2024 є протиправним та підлягає скасуванню в частині стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2024 №169 в частині, що стосується призупинення виплат грошового забезпечення з 13.06.2024 молодшому сержанту ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя С.А. Борискін