Справа № 420/2317/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/2317/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

21.03.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.05.2023 року по 19.12.2023 року включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.05.2023 року по 19.12.2023 року у сумі 172 051 гривня 11 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з березня 2022 по травень 2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в травні 2023 позивач звільнений з військової служби за сімейними обставинами.

На момент виключення зі списків особового складу із позивачем не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення, остаточний розрахунок із позивачем проведений у грудні 2023.

У зв`язку із чим, з огляду на положення статтей 116, 117 КЗпП України та фактичну затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби, наполягає на відшкодуванні за рахунок відповідача середнього грошового забезпечення за відповідний період.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.05.2023 року по 10.11.2023 року в сумі 9375,80 грн.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, оскільки повний розрахунок із позивачем не був проведений у день виключення зі списків особового складу та поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного (повного) розрахунку.

Застосовуючи критерії співмірності із розміром простроченої заборгованості та фактично виплаченим грошовим забезпеченням на момент виключення військовослужбовця зі списків особового складу, періодом затримки (прострочення) виплати заборгованості, суд першої інстанції визначив, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути стягнутий з відповідача на користь позивача у розмірі 9375,8 гривень грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що підхід суду першої інстанції щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, помилково побудований без урахування тієї обставини, на спірний період затримки розрахунку поширюються положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ, якими вже обмежено відповідне відшкодування. Одночасно судом першої інстанції помилково залишено поза увагою те, що позивач зазнав як матеріальних збитків, так і самостійно доклав зусиль задля одержання належного йому грошового забезпечення та компенсаційних виплат у зв`язку із затримкою розрахунку.

У відзиві Військова частина НОМЕР_1 , за наведених апелянтом підстав, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, відповідач вказує, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавства з питання нарахування і виплати грошового забезпечення та на них не поширюються правила загального трудового законодавства.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач у період з березня 2022 по травень 2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №134 від 10.05.2023, капітан ОСОБА_1 , начальник групи цивільно-військового співробітництва, звільненого наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.05.2023 №84 у запас за підпунктом «г» (за сімейними обставинами), з 10.05.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

09.10.2023 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахування додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. за квітень 2023 року та виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 та 2023, у тому числі середній заробіток за період несвоєчасного розрахунку.

Розглянувши звернення, у задоволенні вимог Військова частина НОМЕР_1 відмовила, про що повідомила у листі від 01.12.2023 за №1259. Так, військова частина виходила з того, що під час проходження військової служби військовослужбовцям додаткова відпустка не надається, а тому така не підлягає компенсації. Стосовно додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військова частина зазначила, що такі виплати будуть проведені позивачеві після внесення змін до відповідного наказу. Разом з цим, на заявлені вимоги не поширюються правила трудового законодавства, а тому підстави для відшкодування середнього заробітку відсутні.

Також, як свідчать фактичні обставини справи, місячне грошове забезпечення та одноразові види грошового забезпечення проводились 12.05.2023 у сумі 28245,07 грн., 18.05.2023 у загальній сумі 167450 грн., 09.06.2023 року у загальній сумі 65955,08 грн. та 20.12.2023 року у сумі 68950 грн.

Посилаючись на те, що обов`язок по нарахуванню та виплаті середнього грошового забезпечення за час затримки вказаного розрахунку при виключенні зі списків особового складу відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та прирівняних до них осіб (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства про порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У разі невиплати повного грошового забезпечення на день звільнення військовослужбовця зі служби, підлягає застосуванню відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У справі, яка розглядається, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, тому в цьому випадку є підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави звернення із цим позовом, а саме пов`язані із не проведенням відповідачем усіх належних позивачу виплат на момент звільнення з військової служби.

Апеляційний суд враховує, що згідно виписки по картковому рахунку та як не заперечується відповідачем, компенсація невикористаної додаткової відпустки та додаткового грошового забезпечення, у належному розмірі, перераховані на користь позивача 12.05.2023 у сумі 28245,07 грн., 18.05.2023 у загальній сумі 167450 грн., 09.06.2023 року у загальній сумі 65955,08 грн. та 20.12.2023 року у сумі 68950 грн., тобто поза межами строків, встановлених пунктом 242 Положення від 10.12.2008 року №1153/2008 та статтею 116 КЗпП.

Виплачене позивачеві грошове забезпечення при звільненні становило у розмірі 71955,08 грн., а сума недоплачених коштів при звільненні склала 336600,15 грн.

Отже, належний розрахунок грошового забезпечення на момент виключення позивача зі списків особового складу мав би складати у сумі 408555,23 грн. (71955,08 грн. + 336600,15 грн.).

Також, апеляційний суд враховує, що згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку від 08.02.1995 року №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством.

Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.

Тобто Порядок від 07.06.2018 року №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Таким чином, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Апеляційний суд встановив, що розмір місячного грошового забезпечення позивача у березні 2023 становив 28675,2 грн., у квітні 2023 28675,2 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 598,33 грн. (19060,11 грн. + 17437,72 грн.) / 61 день (кількість днів у березні та квітні 2019 року).

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України, становить: 940,17 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) *183 (максимальний період відшкодування (шість місяців) відповідно до 117 КЗпП України) = 172051,11 грн.

Невиплачене у строки, передбачені пунктом 242 Положення від 10.12.2008 року №1153/2008 та статті116 КЗпП України, грошове забезпечення складає 82% відсотки від належного позивачу на момент виключення зі списків особового складу грошового забезпечення, сума відшкодування у виді середнього заробітку значно не перевищує розмір несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення та є співмірною між розміром середнього заробітку, пов`язаного із затримкою розрахунку при звільненні, та часткою невиплаченого грошового забезпечення.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції помилково застосовано у спірних правовідносинах правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, адже такий викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ, тобто редакції цієї статті КЗпП України, яка вже не діє у період спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність у позивача права на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку є правильними, однак не у повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до статті 317 КАС України доходить висновку про зміну рішення в його резолютивній частині.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року змінити в резолютивній частині, виклавши абзац 3 резолютивної частини наступного змісту:

«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з період з 10.05.2023 року по 10.11.2023 року в сумі 172051 (сто сімдесят дві тисячі п`ятдесят одна) гривень 11 копійок.».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв