Справа № 400/2254/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2254/24

Головуючий в І інстанції: Мельник О.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 27.09.2024 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №ПШ 057718 від 15.02.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки, відповідач безпідставно не взяв до уваги наявну за 05.01.2024 року роздруківку з цифрового тахографа транспортного засобу, яка також надана до позовної заяви. На думку позивача, ним не вчинено дій, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову №ПШ 057718 від 15.02.2024 року про застосування адміністративно - господарського штрафу до ОСОБА_1 в сумі 17 000 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова №ПШ 057718 від 15.02.2024 року про застосування адміністративно - господарського штрафу до ОСОБА_1 в розмірі 17 000 грн. є правомірною, оскільки, на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу не надав перевіряючим особам роздруківки даних роботи з цифрового тахографа за 05.01.2024 року. Скаржник наголошує, що транспортний засіб позивача обладнаний цифровим тахографом, а отже, у відповідності до вимог чинного законодавства України, позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі відповідні документи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, оскільки на спростування порушення щодо відсутності роздруківки даних роботи з цифрового тахографа за 05.01.2024 року, судом взято до уваги надану позивачем до позовної заяви роздруківку, зроблену 01.03.2024 року.

Позивач надав до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.01.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, на а/д Н-11, 87 км. + 500 м., згідно направлення на перевірку від 29.12.2023 року №000119, було проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки Вenalu, номерний знак НОМЕР_2 .

Під час проведення рейдової перевірки, було виявлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня роздруківка даних з цифрового тахографа водія ОСОБА_2 за 05.01.2024 року, чим порушено абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 власником транспортного засобу марки Renault (номерний знак НОМЕР_1 ) та причіпу Вenalu (номерний знак НОМЕР_2 ) є ОСОБА_1 .

Так, за результатами перевірки, було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №037963 від 05.01.2024 року.

На підставі складеного акту перевірки, Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.02.2024 року №ПШ 057718, якою до ОСОБА_1 , відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не вчинено дій, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі чого дійшов висновку щодо протиправності постанови №ПШ 057718 від 05.01.2024 року.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пп. 1 п. 4 зазначеного Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) №1567 від 08.11.2006 року (далі Порядок - №1567) визначено процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, зокрема, щодо наявності визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 Порядку№1567.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

В п.п. 20-22 Порядку №1567 зазначено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Відповідно до п.п. 25, 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Відповідно до п.п. 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Частиною 1 ст. 47 Закону № 2344-III визначено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 49 Закону №2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно обставин даної справи, Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у відповідності до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», винесено постанову від 15.02.2024 року №ПШ 057718 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, оскільки перевезення вантажу здійснювалось за відсутності, на момент проведення перевірки, документів, визначених ст.48 Закону №2344-III (відсутня роздруківка даних роботи цифрового тахографа водія за 05.01.2024 року).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції, на спростування порушення щодо відсутності роздруківки даних роботи з цифрового тахографа за 05.01.2024 року, взято до уваги надану позивачем до позовної заяви роздруківку, зроблену 01.03.2024 року, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано копію роздруківки даних роботи цифрового тахографа транспортного засобу Renault, яка містить інформацію за 05.01.2024 року.

Однак, під час проведення перевірки водієм ОСОБА_2 зазначеної роздруківки не було надано перевіряючим особам, про що працівниками відділу Укртрансбезпеки складено акт №037963 від 05.01.2024 року. Разом з тим, у графі «пояснення водія про причини порушення» зазначено «копію отримав». Тобто, водій, на місці проведення перевірки транспортного засобу, не заперечував проти встановленого порушення щодо відсутності у нього роздруківки даних роботи цифрового тахографа.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, не був позбавлений права, під час розгляду справи, надати пояснення та/або додаткові докази (в даному випадку роздруківку даних роботи тахографа) Державній служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) в Миколаївській області.

Колегія суддів зазначає, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 року по справі №640/27759/21.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що надана роздруківка даних роботи водія з цифрового тахографа за 05.01.2024 року не відповідає критеріям належності та допустимості, у зв`язку з чим не може бути взята до уваги судом під час вирішення справи по суті.

Як зазначалось вище, за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону №2344-III, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ.

Зокрема, Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

Таким чином, першочерговим питанням, яке потребує з`ясуванню при розгляді даної категорії справи, є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В розумінні вимог ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24 червня 2010 року №385 (далі - Інструкція №385).

За правилами пункту 1.4. Інструкції № 385 перевізники - це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Згідно із пунктами 3.3, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Згідно з пп.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила №363), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до ст. 1 Закону №2344-ІІІ товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.

Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року по справі №640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Укртрансбезпеки 05.01.2024 року здійснено перевірку транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки Вenalu, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, за результатами якої складено акт №037963.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що під час проведення перевірки водієм ОСОБА_2 було надано перевіряючим особам товарно-транспортну накладну від 05.01.2024 року №361322 на перевезення вантажу, з якої вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_3 .

Така ж інформація міститься і в акті від 05.01.2024 року №037963 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в якому контролюючий орган посилався на вказану товарно-транспортну накладну №361322.

Однак, постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.02.2024 року №ПШ 057718 на підставі абз.3 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн. за порушення статті 48 Закону №2344-III, яке мало місце на а/д Н11 (87 км+500м) 05.01.2024 року о 12:45 год. (зафіксовано актом №037963).

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про наявність у контролюючого органу інформації щодо автомобільного перевізника (ФОП ОСОБА_3 ) під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте, органом контролю, під час розгляду справи, автомобільного перевізника встановлено виключно на підставі реєстраційних документів на транспортні засоби ( ОСОБА_1 ).

У постанові від 22 лютого 2023 року по справі №240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12 жовтня 2023 року по справі № 280/3520/22.

Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).

При цьому, на підставі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можна визначати суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

На підставі наведеного, враховуючи, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, колегія суддів приходить до висновку, що саме ФОП ОСОБА_3 є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ в межах спірних правовідносин.

Тобто, ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в межах спірних правовідносин, та, як наслідок, відсутні підстави для застосування до позивача адміністративно господарського штрафу, передбаченого абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону), у зв`язку з чим постанова Державної служби з безпеки на транспорті №ПШ 057718 від 15.02.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що перевезення вантажу є договірними відносинами, які можуть оформлюватися не тільки товарно-транспортною накладною, а й відповідним договором. При цьому, відповідач зауважив, що договір, який би визначав, що саме ФОП ОСОБА_3 є перевізником, не було долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі твердження відповідача та зазначає, що за відсутності інших документів, які спростовують інформацію, зазначену в товарно-транспортній накладній про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в товарно-транспортній накладній відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 року по справі №200/4052/22.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Положеннями ч.4 ст. 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі наведеного, враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак, суд виходив з помилкових мотивів, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року - змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.12.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька