Справа № 554/12742/24
Суддя: Савченко Л. І.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/188/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Титаренко Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Старшого дільничного офіцера поліції СДОП ВП Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Полтавця Олександра Олександровича, у якій просить скасувати постанову серії ГБВ № 740005 від 08.11.2024, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, провадження по справі закрити.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що постановою ГУ НП в Полтавській області серія ГБВ № 740005 від 08 листопада 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. грн. за ст. 183 КУпАП без зазначення частини статті за те, що 11 жовтня 2024 року о 09 годині 48 хвилин в АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спеціальну лінію 102 та повідомила про факт перебування чоловіка, ОСОБА_3 , в стані алкогольного сп`яніння: на роботі та здійснення керування автомобілем. Позивач вважає постанову незаконною , оскільки правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому, КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання. Позивач вказала, що маючи на меті попередити суспільну небезпеку, звернулася на спецлінію «102» з проханням перевірити на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 та можливе керування в такому стані транспортного засобу. Зазначила, що ОСОБА_3 в ніч з 10.10.2024 на 11.10.2024 повернувся додому з наявними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Враховуючи коротку кількість часу, що він перебував вдома, а саме: близько з 01:00 та 07:00 11.10.2024, коли він вийшов з дому зі ще наявним запахом алкоголю з порожнини рота , порушенням координації рухів та мови, почервонінням обличчя, маючи занепокоєння, що в такому стані людина може бути загрозою суспільству, позивач звернулася на гарячу лінію 102 з проханням перевірити його стан. Зокрема, чоловік вирішив поїхати на автомобілі до місця роботи, хоча вона переконувала його скористатися громадським транспортом або службою таксі. ОСОБА_1 окремо зазначила, що виклику працівників національної поліції за її адресою не було, так само як і дій спрямованих саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Аналіз змісту оскаржуваної постанови свідчить, що підставою того, що відповідач прийшов до висновку про здійснення завідомо неправдивого виклику, стала обставина проходження гр. ОСОБА_3 перевірки на вміст алкоголю та негативний результат (копія результату тесту від 11.10.2024 додається). Разом з тим, позивач вважає, що відсутні відповідні докази, на підставі яких можна достовірно встановити та довести, що повідомлення про можливу суспільно-небезпечну подію та порушення трудової дисципліни виклику є завідомо неправдивим викликом поліції з наявністю прямого умислу: повідомлення неправдивої інформації та бажання даремного виїзду на місце виклику поліцейських. Позивач вважає, що аналіз фактичних обставин змісту події, що стала підставою для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на обсяг доказів, на які спирався старший дільничний офіцер поліції СДОП ВП Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, не дозволяє дійти об`єктивного висновку, що нею 11.10.2024 р., звертаючись на лінію 102, здійснено завідомо неправдиве повідомлення, так само, як і відсутнє підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. У матеріалах справи поліції відсутні належні та допустимі докази наявності прямого умислу в її діяннях на завідомо неправдивий виклик поліції, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Позивач вважає, що поліцейським, при винесенні оскаржуваної постанови, не виконано вимог, встановлених статтею 280 КУпАП - не зібрано та не долучено до справи допустимих доказів, які підтверджують вчинення нею адміністративного правопорушення . Таким чином, відповідач діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які представником позивача Максименко Ю.П. усунуто в строк вказаний в ухвалі суду та пред`явлено позов до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області .

11 грудня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 Максименко Ю.П. до суду надійшло клопотання, у якому остання просила стягнути з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області витрати, пов`язані з розглядом справи, що складаються з судового збору - 1211, 20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі - 4 500, 00 грн., на користь ОСОБА_1 . 28.11.2024 р. між Позивачкою, ОСОБА_1 , та адвокатом Максименко Ю. П., було укладено договір надання правничої (правової) допомоги № 11 - 24/2, предметом якого є адвокатські зобов`язання надати правничу (правову) допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.3.1 Договору Клієнт зобов`язується платити гонорар адвокату чи його помічнику в розмірі та в строк згідно з цим Договором. 29.11.2024 р. Клієнткою було сплачено гонорар адвокату у сумі 4 500, 00 грн., який співмірний з розглядом даної справи. Додатком № 1 до Договору підтверджується тарифікація послуг з надання правничої (правової) допомоги.

16 грудня від представника відповідача ГУНП в Полтавській області Паламар Д.О. до суду надійшла заява, у якій останній просив відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат у повному обсязі. У заяві зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Оцінюючи надані представником позивача документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, слід враховувати, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду адвокатом доказів. Крім цього, ГУНП в Полтавській області вважає, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Відомості єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua містить численні рішення судів з аналогічного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів. Подання відповіді на відзив у цій категорії адміністративних справ не передбачено. Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи ГУНП в Полтавській області акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Представник відповідача вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 4500 гривень є завищеною.

17 грудня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування позову вказав, що позивачка 11.10.2024 р. о 09 год. 48 хв. зателефонувала на лінію 102 та повідомила, що 11.10.2024 р. вночі працівник Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 вживав алкогольні напої і на даний час також перебуває на роботі в стані алкогольного сп`яніння, а також можливо вранці керував власним авто марки Фольцваген Джета в стані алкогольного сп`яніння. З метою з`ясування обставин справи працівниками управління головної інспекції (УГІ) ГУНП в Полтавській області було запропоновано ОСОБА_3 пройти тест на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager. Результат якого був : 0.00 проміле. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 здійснила виклик на лінію 102 та повідомила неправдиву інформацію відносно ОСОБА_3 , яка не підтвердилась, було складено постанову серії ГБВ № 740005 від 08.11.2024 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. Згідно з п. 5 розділу 1 Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах ) Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 27.04.2020 року № 357, зареєстрованого в Мінюсті України 15.05.2020 року за № 443/34726, з урахуванням отриманої від заявника (інших джерел) інформації про вид, ступінь тяжкості, стадію та наслідок правопорушення або події, їх завершеності (закінченості), часу, який минув після вчинення правопорушення або виникнення події, місця перебування правопорушника та його суспільної небезпеки, заяви (повідомлення) поділяються на такі, що:

мають високий ступінь загрози особам та поліцейським (повідомлення категорії «Альфа»);

потребують негайного оперативного реагування (повідомлення категорії «Бета»);

відпрацьовуються в звичайному режимі (повідомлення категорії «Гамма»);

не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії «Дельта»).

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України визначено, що в АРМ «оператор « 102» зазначаються відомості про дату і час надходження заяви чи повідомлення, заявника (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, місце проживання (реєстрації), місце перебування, абонентський номер, стислий зміст заяви чи повідомлення, орган (підрозділ) поліції, до якого передано повідомлення, та інша інформація.

Особа викликала поліцейського ніби-то для надання допомоги, знаючи наперед, що у цьому немає ніякої необхідності. Представник відповідача зазначає, що поліцейський ОСОБА_4 притягнув позивачку до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та застосував правопорушення у вигляді штрафу, у розмірі 850 грн. (а.с.63-66).

Судом на підставі ст.229 КАС України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 08 листопада 2024 року старшим дільничим офіцером поліції СДОП ВП Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Полтавцем О. О. відносно ОСОБА_1 складено постанову ГБВ № 740005 про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Зі змісту постанови вбачається, що 11.10.2024 р. близько 09.48 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила про те, що у її чоловік перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на роботі та може керувати авто в стані сп`яніння , хоча цього факту насправді не було (а.с.12).

З копії Рапорта старшого інспектора чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Васика С.М. від 11.10.2024 р. вбачається, що 11.10.2024 о 09:50 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 11.10.2024 о 09:48 за адресою Шевченківський район п. Полтава, вул. Сковороди, 2Б 11.10.2024 о. вночі працівник Полтавського РУП ОСОБА_3 вживав алкогольні напої і на даний час перебуває в стані алко сп`яніння на роботі. Можливо вранці керував власним авто в стані алкогольного сп`яніння, авто марки фольцваген джета, д.н.з. НОМЕР_1 . Заявниця прохає провести перевірки. Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.69-70).

З копії пояснень ОСОБА_3 від 11.10.2024 р. вбачається, що останній пояснив, що 10.10.2024 р. та 11.10.2024 р. він не вживав алкогольні напої, чому ОСОБА_1 здійснила виклик на лінію 102 та повідомила неправдиву інформацію , йому не відомо. ОСОБА_3 вказав, що пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння в присутності працівників УПІ, даний факт було зафіксовано на боді камеру працівників УПІ (а.с.71).

ОСОБА_1 від дачі будь-яких пояснень згідно ст. 63 Конституції України категорично відмовилась. Також, повідомила, що постанову про адміністративне правопорушення буде оскаржувати в суді, так як вважає її безпідставно винесеною (а.с.72)

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення громадського порядку, зокрема за ст.183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб, а не будь-якому виклику. Тобто, дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи цих служб.

Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

В статті 10 КУпАП зазначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, доводи останньої про те, що нею поліція не викликалась за адресою АДРЕСА_1 , так само як і дій спрямованих саме на зрив нормальної роботи поліції, відповідачем не спростовано , як і не спростовано твердження позивача про те, що під час виклику поліції вона мала на меті попередити суспільну небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтям 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 338/1/17.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові (постанова КАС ВС від 15.11.2018 у справі №524/5536/17).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах КАС ВС від 13.03.2020 справа №234/6323/17, від 31.10.2019 справа №398/3566/16-а, від 30.05.2018 справа №337/3389/16- а.

Постанова про адміністративне правопорушення серія ГБВ № 74005 від 08.11.2024 року не може оцінюватися судом в розумінні статей 73, 74 КАС України у якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.183 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б їх обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні. Доданий до відзиву результат огляду проходження ОСОБА_3 алкотетста «Драгер» є нечитабельним, що позбавляє можливості суд визначити дату та час його проходження, а тому суд вважає його недопустимим доказом . Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_3 вказав, що тест на визначення алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» приходив в присутності працівників УПІ та даний факт зафіксовано на боді камеру, однак відповідачем не додано до відзиву відео з боді камери.

У відповідності до ст. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд повинен бути безстороннім та не може перебирати на себе тягар доказування, про що Європейський суд з прав людини констатував у справах «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року (заява №36673/04) «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08), «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Приписами ч. 1 ст. 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішення, постанові або ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з ГУНП в Полтавській області, як з належного відповідача, на користь позивача ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Щодо витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч.4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом Максименко Ю.П. укладено Договір № 11-24/2 від 28 листопада 2024 року про надання професійної правничої допомоги. Адвокатом Максименко Ю.П. надано копію квитанції № 0.0.1 від 29.11.2024 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплатила адвокату Максименко Ю.П. 4500 грн. (а.с.40-44).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу у розмірі 850 грн., враховуючи, що відповідач заперечує проти стягнення вказаної суми витрат, суд зробив висновок про те, що вимога позивача про відшкодування йому витрат з правничої допомоги у розмірі 4500 грн. не відповідає критерію співмірності та розумності таких витрат, а тому зважаючи на обсяг фактично наданих адвокатом послуг (складання однотипної позовної заяви, розгляд справи без повідомлення сторін), вважає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги, що підлягає стягненню з відповідача до 1500 грн.

Куруючись ст. ст.19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії ГБВ № 740005 від 08.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП із накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 850 гривень, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП..

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та 1500 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_3 , РНКППО НОМЕР_2 .

Відповідач Головне Управління Національної поліції в Полтавській області, місце знаходження: м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 83, .

Суддя Л.І.Савченко