Справа № 638/8269/24
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/8269/24
Провадження № 2-а/638/85/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценка Артема Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценка Артема Володимировича, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №2014960 від 27.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 27.04.2024 року інспектором Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Яценко Артемом Володимировичем було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за частиною 2 статті 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень. Дану постанову він вважає незаконною, винесену з порушенням вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення.

Позивач акцентує увагу на те, що відповідно до КУпАП відповідальність за адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП настає виключно під час руху транспортного засобу, яким керує особа, однак матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач був водієм в розумінні вимог п.1.10 ПДР та рухався на транспортному засобі, а отже він не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 27 квітня 2024 року об 16:23 год. він разом зі знайомим штовхав несправний транспортний засіб до свого домоволодіння, представники поліції спочатку спитали у нього наявність документів та ТЗ, а потім почали його обвинувачувати, що він знаходиться на підпитку та запропонували пройти перевірку на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора. Після його відмови на визначення стану алкогольного сп`яніння та аргументації, що він не керує ТЗ, йому було виписано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також, позивачем зазначено, що інспектором поліції під час розгляду справи не було з`ясовано, чи було скоєне позивачем правопорушення, чи винен позивач в його скоєнні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи наявні обставини які пом`якшують або обтяжують покарання, чи завдана майнова шкода, чи наявні підстави для передачі матеріалів про адміністративну відповідальність на розгляд громадській організації, трудовому колективу, також не з`ясовано чи осудна особа правопорушника, чи має вона на утриманні неповнолітніх, її розмір заробітної плати, чи кається вона за скоєне правопорушення чи притягувався раніше до адміністративної відповідальності, тому постанова не відповідає ст.ст. 33 251, 252, 268, 278, 279, 283 КУпАП. Інспектор поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, тоді як повинен бути розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення, яким є місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Крім того, позивачем зазначено про те, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, в постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначені докази, на яких грунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення та не зазначені мотиви відхилення доказів, на які він посилався, інспектором поліції не було оголошено посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання, йому не надано можливість надавати пояснення та не надано час для підготовки до розгляду справи, в зв`язку з чим вважає постанову незаконною та просить суд її скасувати, а провадження по справі відносно нього за ч.2 ст.126 КУпАП закрити.

Інспектором Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Яценко А.В. подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечує, просить долучити до матеріалів справи відеозапис з бодікамери Teksar №35 з фіксацією правопорушення скоєного водієм ОСОБА_1 , на якому також міститься інформація про процедуру розгляду справи та винесення постанов про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 та ч.1. ст.130 КУпАП.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 серпня 2024 року відкладено розгляд адміністративної справи та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2024 року відкладено розгляд адміністративної справи та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2024 року відкладено розгляд адміністративної справи та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань не подав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням ст.205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

27 квітня 2024 року інспектором Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценко Артемом Володимировичем винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2014960 відносно ОСОБА_1 про порушення останнім вимог ч.2 ст.126 КУпАП. Підставами до прийняття постанови стало те, що 27 квітня 2024 року об 16:23 год. водій ОСОБА_1 по вул.Суходольська в м.Ізюм Харківської області керував транспортним засобом мопедом без реєстраційного номеру та віз пасажира без одягнутого мотошолома та не мав посвідчення водія відповідної категорії А1, чим порушив п.2.1. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Стаття 9 КАС України в якості одного з принципів адміністративного судочинства вказує диспозитивність та змагальність сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 77 КАС України обов`язок доказування обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладає на сторону, яка на такі обставини посилається. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні, аналогічна правова позиція висловлена у Постанові ВС КАС від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

За приписами п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені ч.2 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначеній вище нормі формулювання «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень», вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція з приводу включення до кола відповідачів у справі особи, яка приймала оскаржуване рішення у справі про адміністративне правопорушення, викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за № 724/716/16-а.

Відповідно до «Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються» затвердженого постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено як юридичну особу публічного права - Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Пунктом 1 «Загальні положення» Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 19.12.2022 року № 903) визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозиції Голови Національної поліції України в установленому законодавством України порядку.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції) (п. 4 Положення про Департамент патрульної поліції).

При розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до частини 3 статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Оскільки Ізюмське районне управління поліції ГУНП в Харківській області відповідно до статті 43 КАС України не є окремою юридичною особою, а є територіальним (структурним) підрозділом ДПП ( а інспектор Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області є його працівником), останні не мають адміністративної процесуальної правосуб`єктності, а тому не можуть виступати відповідачами по справі.

Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте, останній не був визначений позивачем, як відповідач у цій адміністративній справі.

За загальним поняттям провадження у справах про адміністративні правопорушення, це врегульована нормами адміністративно-процесуального права діяльність уповноважених органів, яка спрямована на притягнення до адміністративної відповідальності осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Суд вважає, що з огляду на приписи ст.222 КУпАП відповідачем у цій справі має бути Департамент патрульної поліції, як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України.

Відповідно до ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Таким чином, законодавцем встановлені дві умови заміни неналежного відповідача: 1) згода позивача на заміну первинного відповідача; 2) якщо заміна неналежної сторони не приведе до зміни підсудності.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Отже, заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача може здійснюватися до ухвалення рішення у справі за наявності відповідного клопотання учасника справи та за згодою позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач зазначив відповідачем інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценка Артема Володимировича, однак належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції.

Крім цього, суд також враховує той факт, що позивач під час розгляду справи в суді не заявляв клопотання про заміну належного відповідача або залучення співвідповідача.

Ухвалами суду визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою. Однак позивач, розпорядившись своїм правом на участь в судовому засіданні у справі на власний розсуд, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, свою згоду на заміну первинного відповідача в ході розгляду справи суду не висловив.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотання про заміну належного відповідача належним, або залучення до участі у справі належного співвідповідача, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що позивач не позбавлений права звернутися з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови до належного відповідача та клопотати про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до інспектора Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценка Артема Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач інспектор Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Яценко Артем Володимирович, Харківська область, м.Ізюм, провулок Георгіївський, буд.4.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк