Справа № 420/27638/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

25 грудня 2024 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя Бурлакова Сергія Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
02.09.2024 Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 , який в порушення статей 42, 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пунктів 13.7, 13.8 Регламенту Вищої ради правосуддя, не виготовив висновки по скарзі ОСОБА_4 від 01.06.2022 (вх. №М-999/4/7-22) та не передав висновок разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті;
- зобов`язати члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 по скарзі ОСОБА_4 від 01.06.2022 (вх. №М-999/4/7-22) виготовити висновок та передати висновок разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Білостоцького О.В.
Ухвалою суду від 09.09.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 було передано на розгляд до Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду, як суду першої інстанції.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, позивачем було подано апеляційну скаргу.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Токмілову Л.М.
Ухвалою суду від 27.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя Бурлакова Сергія Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненого адміністративного позову у відповідність до вимог статей 160, 161 КАС в частині приведення суб`єктного складу учасників справи у відповідність до приписів КАС України; з копіями для сторін; доказів на підтвердження обставин, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги або письмово повідомити про неможливість надання доказів, із зазначенням причин, з яких такі докази не можуть бути подані позивачем разом з позовною заявою.
09.12.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено, зокрема скріншот з автоматизованого розподілу матеріалів Вищої ради правосуддя, на підтвердження того, що дисциплінарну скаргу ОСОБА_4 №М-999/4/7-22 від 01.06.2022 розподілено на члена ВРП Бурлакова С.Ю. та заява про уточнення позовних вимог.
Ухвалою суду від 13.12.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі за адміністративним позовом до члена Вищої ради правосуддя Бурлакова Сергія Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної та моральної шкоди.
16.12.2024 від позивача надійшла заява про відвід судді Токмілової Л.М.
25.12.2024 суддя Токмілова Л.М. подала заяву про самовідвід.
При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд зазначає наступне.
Кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (стаття 6 Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод).
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. (Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. (Висновок No1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів незмінності суддів») .
Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. (висновок №1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів зазначено) .
За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).
Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 КАС України.
В силу пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (частина 3 статті 39 КАС України).
З Реєстру автоматизованого розподілу матеріалів Вищої ради правосуддя, судді стало відомо, що 16.12.2024 було зареєстровано матеріали дисциплінарного провадження №4000/0/6-24 (провадження №107743) за заявою ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 43).
У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі Ферантелі та Сантанжело проти Італії (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (див. рішення у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі Кастілло Альгар проти Іспанії (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).
Згідно п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 р. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, у тому числі , коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.
У Основних принципах незалежності судових органів, схвалених резолюціями № 40/32 та № 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено: Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з яких би то не було причин.
Враховуючи роз`яснення , надані рішенням Ради суддів України від 04 березня 2019 року № 13 «Про внесення змін до рішення Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34», подання учасником судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється, як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України.
Так, суддя зауважує, що презюмуючи особисту безсторонність судді, поки не доведено протилежного, як у разі вирішення Вищою радою правосуддя питання щодо наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, так і у разі відмови у притягненні до дисциплінарної відповідальності, із доведеністю факту тиску на суддю - вищезазначене може викликати у стороннього, законослухняного та обізнаного спостерігача сумніви у безсторонності та неупередженості судді, так як рішення прийняте під тиском і рішення прийняте із дисциплінарним правопорушенням - не можуть вважатись прийнятими із додержанням Конвенційних гарантій права на справедливий суд та вселяти в громадськість довіру до суду.
Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що така обставина як подання позивачем дисциплінарної скарги на суддю до Вищої ради правосуддя, виключає можливість участі в справі судді, так як, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.
та з метою виключення у відповідача внутрішнього переконання у розгляді його справи неупередженим судом та запобігання будь-яких сумнівів у цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відвід судді.
Відтак, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, необхідність дотримання гарантій права на справедливий суд та зміцнення довіри громадськості до суду та з метою виключення у позивача внутрішнього переконання у розгляді його справи неупередженим судом, суддя дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви судді Токмілової Л.М. про самовідвід.
Керуючись статтями 36, 39-41, 256, 294 КАС України, суд,-
Заяву судді Токмілової Л.М. про самовідвід задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Токмілова Л.М.