Справа № 160/33918/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 грудня 2024 року Справа 160/33918/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними (незаконними) та скасувати:

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 21 березня 2023 року №173, яким солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , заступника командира бойової машини - навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, вважати таким, що 21 березня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключено з котлового та грошового забезпечення військової частини з 21 березня 2023 року;

- наказ командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 03 серпня 2023 року № 215- рс та прийнятий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2023 року № 580, якими солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , колишнього заступника командира бойової машини-навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, увільнено від займаної посади та призупинено військову службу останнього з 01 серпня 2023 року;

- визнати бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язати видати ОСОБА_1 сповіщення про зникнення безвісти 21 березня 2023 року військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити дружині зниклого безвісті ОСОБА_2 - ОСОБА_1 грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду військовослужбовцю ОСОБА_2 за період з 01 березня по 21 березня 2023 року в повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити дружині зниклого безвісті ОСОБА_2 - ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років) та додаткову винагороду, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, з 21 березня 2023 року по цей час, та нараховувати й виплачувати таке грошове забезпечення в подальшому щомісяця до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім або оголошення його померлим.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Разом з тим, частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений місячний строк для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Предметом позову у даній справі є оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 21 березня 2023 року №173, наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 03 серпня 2023 року № 215-рс, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2023 року № 580, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, військовослужбовець по мобілізації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 березня 2022 року проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2023 року № 40 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ОМБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та прийнято на посаду заступника начальника бойової машини - навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону вказаної військової частини. Згідно доповіді про факт самовільного залишення розташування підрозділу (зі зброєю) військовослужбовця військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , 21 березня 2023 року під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань в н.п. Бахмут було виявлено відсутність останнього зі зброєю АКМ ТК-3 № НОМЕР_5 , засобами індивідуального захисту та зазначено, що його місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95946021) зазначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви слід надати суду заяву про поновлення строку звернення до суд з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Крім того, статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина третя).

З акту про втрату документів або перепідшивання справи, відсутності вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (паковання) від 23.12.2024 року № 768, який складено працівниками Дніпропетровського окружного адміністративного суду вбачається, що під час реєстрації позовної заяви ОСОБА_1 було виявлено відсутність квитанції про сплату судового збору, натомість позивачем було долучено квитанцію про сплату послуг за правничу допомогу.

Суд зазначає, що позивач не є звільненим від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту позову вбачається, що позов заявлено в межах даного позову вимоги немайнового характеру (дві вимоги з урахуванням похідних вимог).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 на рівні 3028,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено у ньому шість позовних вимог, дві з яких є взаємопов`язаними, відтак позивач повинен сплатити судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» обумовлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, судовий збір за подання позивачем даного позову складає 3028,00*0,4*0,8 = 968,96 грн.*4 =3875,84 грн.

Крім того, суд зазначає, що з огляду на викладене, позивачу слід надати до суду докази сплати судового збору в розмірі 3875,84 грн. за звернення з даним позовом до суду.

Пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

В позовній заяві відповідачем зазначена Військова частина НОМЕР_1 , але позовні вимоги звернені, зокрема, до командира військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки відповідно до статті 43 КАС України адміністративна процесуальна правосуб`єктність визнається як за військовою частиною НОМЕР_1 , так і за командиром військової частини НОМЕР_1 , позивачу слід визначитися хто є відповідачем у даній справі: або військова частина НОМЕР_1 , або командир військової частини НОМЕР_1 .

Отже, наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

За приписами частини 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску;

- документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) у розмірі 3875,84 грн.;

- оформленого адміністративного позову з урахуванням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, із уточненням суб`єктного складу сторін.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Копію даної ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кальник