Справа № 500/7245/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7245/24

26 грудня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі позивач, або Головне управління) звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, або Відділ) у якому просить ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №64519445 від 19.11.2024 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 листопада 2006 року по даний час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності, як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків.

З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01 вересня 2019 року розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01 вересня 2019 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі №607/1402/16-а визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

Вважає виконання вказаної постанови недоцільним, оскільки це призведе до зменшення пенсійних виплат ОСОБА_1 , а відтак така обставина є об`єктивною причиною, що унеможливила або значно ускладнила виконання рішення боржником та яка не залежала від його власного волевиявлення.

В обґрунтування цієї позиції зазначає що, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 р. у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01.09.2019 року з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 року №В/40.

Таким чином, з 01.09.2019 р. пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17622,33 грн. (1086,71*16,21622), з 01.05.2020 р. із заробітку 19560,82 грн. (1206,25*16,21622) та з 01.03.2021 р. відповідно - 21712,55 грн. (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн., 1206,25 грн., 1338,94 грн. - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 р. №127 "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році" з 01.03.2021 р. та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01.12.2021р. розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99грн., в тому числі: 15198,79 грн. - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності); 773,60 грн. - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; 50,00 грн. - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни"; 379,60 грн. - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 р. № 1210.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 р. по 11.08.2015 р. відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 р. № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Аналогічно за період з 12.08.2015 р. по 31.08.2019 р.

За період з 01.01.2012 р. по 11.08.2015 р. сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01.09.2019 року без перерахунку за минулий час.

У випадку виконання судового рішення з 01.01.2012 р. по 11.08.2015 р. буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 р. по 31.08.2019 р.

З огляду на зазначене, вважає, що виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а недоцільно.

Відповідач, подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своєї позиції вказує, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №64519445 з примусового виконання виконавчого лита №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про зобов`язання Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

15 лютого 2021 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено на адресу сторін виконавчого провадження, також замінено сторону виконавчого провадження боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Державним виконавцем неодноразово направлялися боржнику вимоги (від 19 квітня 2021 року, 08 червня 2021 року, 19 січня 2022 року, 17 лютого 2022 року, 02 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року, 23 січня 2024 року) про зобов`язання виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом в повному обсязі. На кожну з вимог Головне управління направляло повідомлення (від 18 травня 2021 року, 25 червня 2021 року, від 31 січня 2022 року, 18 березня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 17 квітня 2023 року) про те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат.

Станом на 23 січня 2024 року рішення суду боржником не було виконано. 23 січня 2024 року державним виконавцем за невиконання рішення суду винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

Однак, після накладення штрафу будь-яких дій щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року боржник не вчинив, що стало підставою для винесення оскаржуваної у справі постанови про накладення штрафу у розмірі 10200 грн від 19.11.2024 №6451944.

Представник відповідача вважає, що в боржника були відсутні поважні причини невиконання судового рішення та вказує, що за наявності обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в адміністративній справі (ускладнюють його виконання) або роблять його виконання неможливим Головне управління не було позбавлене права на звернення до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Враховуючи наведені вище обставини, відповідач вказує, що оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII. Також відповідач наводить практику Верховного Суду щодо розгляду подібних справ. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 17.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Одночасно із відкриттям провадження судом зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 17.12.2024 відповідач отримав 17.09.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

На виконання ухвали суду від 17.12.2024 відповідачем надано матеріали виконавчого провадження №64519445.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі №607/1402/16-а визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87237772).

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року видано виконавчий лист у справі №607/1402/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

На підставі заяви стягувача, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), старшим державним виконавцем Відділу Дубчак М.З. 15 лютого 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64519445 з виконання виконавчого листа №607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року. У цій постанові встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2021 року №607/1402/16-а замінено сторону боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 8, 18 Закону № 1404-VIII, пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, державним виконавцем замінено сторону виконавчого провадження боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Вимогою державного виконавця №4188/04.1-24 від 19 квітня 2021 року зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в повному обсязі.

На цю вимогу Головним управлінням надіслано Відділу повідомлення від 18 травня 2021 року, у якому зазначено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат.

Вимогою державного виконавця №5763/04.1-24 від 08 червня 2021 зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Про результати виконання повідомити Відділ протягом десяти днів.

Згідно з повідомленням Головного управління від 25.06.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат.

Повторно вимогу державного виконавця №593/04.1-24 надіслано боржнику 19 січня 2022 року, у якій зобов`язано Головне управління надати повний розрахунок пенсійних виплат стягувачу та вказати суму заборгованості щодо пенсійних виплат.

У відповідь на вимогу Головне управління листом від 31 січня 2022 року надало такі пояснення:

"З 01.11.2006 по даний час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків.

З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01.09.2019 розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. При цьому перерахунок середньомісячного заробітку та, відповідно, розміру пенсії за минулий період не проводився. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01.09.2019.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 №В/40.

Таким чином, з 01.09.2019 пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17622,33 грн (1086,71*16,21622), з 01.05.2020 із заробітку 19560,82 грн (1206,25*16,21622) та з 01.03.2021 відповідно - 21712,55 грн (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн, 1206,25 грн, 1338,94 грн - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127 "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році" з 01.03.2021 та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01.12.2021 розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99 грн, в тому числі:

15198,79 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності);

773,60 грн - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;

50,00 грн - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни";

379,60 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №500/1317/21 проведено нарахування доплати до пенсії за період з 01.09.2019 по 30.06.2021 в сумі 64419,04 грн, яка обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (в електронній пенсійній справі).

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі №607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 11.08.2015 відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Аналогічно за період з 12.08.2015 по 31.08.2019.

За період з 01.01.2012 по 11.08.2015 сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01.09.2019 року без перерахунку за минулий час.

У випадку виконання судового рішення з 01.01.2012 по 11.08.2015 буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 31.08.2019.

Тому виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а недоцільно".

В подальшому державним виконавцем неодноразово направлялися на адресу Головного управління вимоги про виконання все того ж рішення суду (вимоги від 17 лютого 2022 року, 02 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року).

Головним управлінням на кожну з вимог державного виконавця надавалися відповіді від 18 березня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 17 квітня 2023 року про недоцільність перерахунку пенсії ОСОБА_1

23 січня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу Гулькою В.І. винесено постанову про накладення штрафу ВП №64519445, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на боржника Головне управління штраф у розмірі 5100 грн. У постанові зазначено, що станом на 23 січня 2024 року боржником не надано документальне підтвердження повного виконання рішення суду у справі №607/1402/16-а Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а також не повідомлено поважні причини такого невиконання.

Цього ж дня державним виконавцем направлено вимогу №705/031-25 на адресу Головного управління про виконання все того ж рішення суду.

Після накладення штрафу листом від 05.02.2024 Головне управління в черговий раз повідомило державного виконавця про недоцільність виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі №607/1402/16-а, оскільки це призведе до зменшення пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Відділу Гулька В.І від 19.11.2024. у виконавчому провадженні №64519445 накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 10 200 грн. за не виконання рішення у справі №607/1402/16-а та вимог державного виконавця.

Доказів виконання виконавчого листа від 20.11.2020 у справі №607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області матеріали справи не містять.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі є постанова державного виконавця від 19.11.2024 у виконавчому провадженні №64519445 про накладення штрафу на позивача (боржника) у розмірі 10 200 грн. за не виконання виконавчого листа №607/1402/16-а від 20.11.2020.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку оскаржуваній постанові на предмет її правомірності, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 129-1 Основного Закону визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закон №1404-VIII).

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 і у справі № 360/4708/20 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні №64519445, суд виходить із змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а та виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року.

За змістом судового рішення Головне управління зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

Позиція боржника у цій справі зводиться до того, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року проводити недоцільно, бо це приведе до її зменшення.

З даного приводу суд зазначає, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Відповідно до частин першої та другої статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Однак, на обґрунтування своєї позиції позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, зокрема документів із пенсійної справи ОСОБА_2 .

Крім того, суд звертає увагу позивача, що вказані ним у позовній заяві доводи вже були оцінені судом у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 500/811/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117795635#), яке набрало законної сили та яким відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови держаного виконавця Відділу ВП №64519445 від 23 січня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання того ж виконавчого листа від 20.11.2020 у справі №607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Однак, з часу набрання вказаним рішенням суду законної сили боржник і не намагався виконати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а, наполягаючи на недоцільності її виконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Крім того, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Отже, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02, п. п. 24-27, від 13.06.2006, п. п. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12.05.2011).

У Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28.11.2006, заява № 30779/04).

Головне управління не виконує рішення, яке набрало законної сили ще 23 січня 2020 року, хоча має обов`язок виконати рішення суду, що набуло статусу остаточного, не чекаючи звернення стягувача за його примусовим виконанням, а також в процесі примусового виконання рішення, яке розпочате 15 лютого 2021 року після звернення стягувача за його примусовим виконанням.

Аргументи позивача стосовно наявності поважних причин, що утруднюють виконання рішення суду, такі як недоцільність перерахунку пенсії є надуманими та непідтвердженими належними та допустимими доказами. Листи Головного управління до державного виконавця на кожну вимогу містили одну й ту ж відписку про недоцільність перерахунку пенсії стягувача без будь-якого підтвердження таких обставин.

Натомість закон покладає на державного виконавця обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом №1404-VIII. Одним із заходів дисциплінування та стимулювання боржника до виконання рішення суду є можливість притягнення його до відповідальності за невиконання рішення суду.

Оскільки постановою від 23.01.2024 ВП №64519445 старшим державним виконавцем Відділу ОСОБА_3 вже було накладено на боржника Головне управління штраф у розмірі 5100 грн, державний виконавець, враховуючи подальше невиконання рішення суду боржником, не мав іншого законного варіанту поведінки як накласти на нього штраф у подвійному розмірі.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання що оскаржувана у даній справі постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №64519445 від 19.11.2024 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн є законною та обґрунтованою.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати

Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

відповідач:

- Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н,76019, ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.