Справа № 320/2037/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2037/22 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 з 27.11.2021 перерахунок та виплату без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , розрахованої на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі № 320/4839/21 та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника, та розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен визначатися виходячи з розміру довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке набув померлий чоловік.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на час виходу померлого чоловіка у відставку були чинним норми Закону України «Про статус суддів» та стаття 37 Закону України «Про державну службу», за якими він мав право на пенсію як державний службовець.

На думку скаржника, оскільки померлий чоловік під час виходу у відставку обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію, вказане свідчить про наявність підстав для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи із рівня заробітної плати діючого судді на даний час.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем звернуто увагу на те, що виплата щомісячного довічного грошового утримання пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку пенсії у разі втрати годувальника непрацездатним членам сім`ї судді.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.10.2000.

При цьому, згідно свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 06.12.1975 ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 .

У той же час, з 02.03.1999 ОСОБА_2 призначено щомісячне довічне грошове утримання, при якому врахований загальний стаж роботи 29 повних років, в тому числі на посаді судді повних 24 роки, що підтверджується наказом Київського обласного управління юстиції від 05.03.1999 №329.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі № 320/4839/21, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_2 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 09.02.2021 №35, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2021.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_3 від 29.11.2021.

18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою, в якій, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове загальнообов`язкове державне страхування», просила призначити пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання чоловіка ОСОБА_2 , судді у відставці.

Листом від 11.01.2022 № 376-25168/П-02/8-1000/22 ГУ ПФУ у Київській області відмовило позивачу в задоволенні поданої заяви з підстав того, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого законодавства. Враховуючи, що виплата щомісячного довічного грошового утримання пов`язана з конституційно визначеним статусом судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку пенсії у разі втрати годувальника непрацездатним членам сім`ї судді.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Відповідно до частини першої ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За правилами частини першої ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

У відповідності до частини першої ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною третьої вказаної статті передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

З вказаних норм вбачається, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Так, згідно статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

У той же час, відповідно до частини першої статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно частини другої цієї ж статті суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Як свідчать матеріали справи, 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою, в якій, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове загальнообов`язкове державне страхування», просила призначити пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання чоловіка ОСОБА_2 , судді у відставці.

Листом від 11.01.2022 № 376-25168/П-02/8-1000/22 ГУ ПФУ у Київській області відмовило позивачу в задоволенні поданої заяви з підстав того, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого законодавства. Повідомлено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання пов`язана з конституційно визначеним статусом судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку пенсії у разі втрати годувальника непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

У даному випадку, довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон «Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Так, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частини першої статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002, від 01.12.2004 у справі №19-рп/2004, від 11.10.2005 у справі № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 у справі № 3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі №592/7939/16-а та від 09 жовтня 2020 року у справі №592/4761/17.

З огляду на наведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області щодо перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

При цьому, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №440/7341/20 та у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 500/5605/21.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко