Справа № 160/21925/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалова Наталія Вікторівна, до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалова Наталія Вікторівна, до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (з адміністративно-господарської діяльності) №1346 від 09.03.2024 щодо визнання військовослужбовця ОСОБА_2 таким, що 17.02.2024 здійснив самовільне залишення військової частини в районі виконання завдань та про виключення з усіх видів забезпечення з 17.02.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1064 на підставі доповіді командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 24.02.2024 про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який є батьком позивача, з метою встановлення обставин, за яких це відбулося, з`ясування можливого місцезнаходження військовослужбовця та оголошення його посадового становища - було призначено службове розслідування.
03.03.2024 від заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 надійшла інформація про те, що під час виконання завдання в с. Роботине капітана ОСОБА_5 бачили в нетверезому стані дружній підрозділ Національної гвардії України, який намагався з`ясувати до якого підрозділу належав капітан ОСОБА_6 . Дата і час перебування капітана ОСОБА_5 в підрозділі Національної гвардії України майору ОСОБА_7 невідомі.
Таким чином, службовим розслідуванням не встановлено факту зникнення безвісті капітана ОСОБА_5 , а навпаки маються ознаки самовільного залишення військової частини 17.02.2024. На момент завершення службового розслідування капітан ОСОБА_6 в розташування військової частин НОМЕР_3 не повернувся.
За результатами службового розслідування був виданий наказ № 1346 від 16.02.2024, яким: 1) Службове розслідування вважати завершеним. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 : надіслати засвідчені копії матеріалів службового розслідування і цього наказу стосовно вчинення командиром 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 або ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, Запорізької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зняти капітана ОСОБА_5 з 17.02.2024 з усіх видів забезпечення; 3) поінформувати відділення морально-психологічного забезпечення про скерування матеріалів до органів прокуратури, досудового розслідування і Військової служби правопорядку. 4). Призупинити виплату грошового забезпечення капітану ОСОБА_8 з 17.02.2024 та не виплачувати йому щомісячну премію і додаткову винагороду за відповідні місяці.
Через незаконні дії відповідача позивач, як син ОСОБА_2 , позбавлений соціальних виплат, які гарантовані державою, в тому числі Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позивач не погоджується з результатами службового розслідування та вважає, що відсутні обставини та докази, які б підтверджували вину ОСОБА_2 щодо самовільного залишення військової частини.
Так, позивач указує, що ОСОБА_2 в період з 04.09.2015 по 14.12.2015, з 14.12.2015 по 29.12.2015, з 17.01.2016 по 06.05.2016, з 14.06.2016 по 10.07.2016, з 10.07.2016 по 22.07.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичний операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою від 20.08.2016, тобто добровільно захищав цілісність території України та виконував свій громадянський обов`язок.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.06.2023 № 600 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, так як він сумлінно виконував свої обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України.
Жодних доказів, які б підтверджували свідомий намір ОСОБА_2 самовільно залишити військову частину, матеріали службового розслідування не містять. В той же час містять лише письмові пояснення осіб (командира 2 механізованої роти, молодшого сержанта, солдата, майора), слова яких також нічим не підтвердженні.
На підставі викладеного позивач вважає, що його батько ОСОБА_2 є таким, який зник без вісти, тому звернувся до суду з позовом щодо визнання незаконним і скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (з адміністративно-господарської діяльності) №1346 від 09.03.2024 щодо визнання військовослужбовця ОСОБА_2 таким, що 17.02.2024 здійснив самовільне залишення військової частини.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 19.08.2024 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів звернення до суду в межах строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України або подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.
30.08.2024 засобами поштового зв`язку від представника позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення процесуального строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено позивачу строк звернення до суду, позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
14.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 31.01.2006.
Згідно з довідкою №746 від 19.03.2024 ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 30.10.2023.
Сповіщенням №385 від 26.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , сповіщено про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісти 22.02.2024 під час виконання бойового завдання в районі н.п. Роботине Запорізької області.
Водночас, відповідно до рапорту командира 1 механізованої роти від 23.02.2024, капітан ОСОБА_2 22.02.2024, перебуваючи на бойовому завданні в АДРЕСА_1 , перестав виходити на зв`язок.
Як вбачається з доповіді командира військової частини НОМЕР_1 по факту зникнення безвісті військовослужбовця військової служби за мобілізацією 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 : 24.02.2024 о 09:00 годин командир 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 капітан ОСОБА_3 доповів про факт зникнення безвісті капітана ОСОБА_2 . Попередньо встановлено, що вночі 22.02.2024 капітан ОСОБА_2 , виконуючи бойове завдання в н.п. Роботине Запорізької області, припинив виходити на зв`язок та зник у невідомому напрямку. Пошуки військовослужбовця результату не дали. Під час зникнення капітан ОСОБА_2 перебував зі штатною зброєю, боєприпасами та в засобах індивідуального захисту. Решта обставин з`ясовується.
26.02.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1064 від 26.02.2024 призначено службове розслідування стосовно заступника командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 за фактом зникнення безвісти.
Актом службового розслідування від 06.03.2024 встановлено, що з 15.02.2024 заступник командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 за наказом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону знаходився на вогневої позиції «Купрум-8» і виконував бойове завдання по утриманню батальйонного району оборони.
17.02.2024 о 17:00 почався артилерійський обстріл, позиція була частково зруйнована. Військовослужбовці 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , які разом з капітаном ОСОБА_14 виконували бойову завдання на позиції (головний сержант 1 механізованого взводу молодший сержант ОСОБА_15 і гранатометник 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу солдат ОСОБА_16 ) звернули увагу на неадекватну поведінку капітана ОСОБА_5 , який ходив по позиції, не реагував на артилерійські обстріли, говорив незрозумілі речі (наприклад, що знайшов лікаря, якого не існувало), не розумів де він знаходиться, нікого не впізнавав і не реагував на зауваження. Про це молодший сержант ОСОБА_17 доповів по рації на КСП роти командиру 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , який прийняв рішення негайно вивести капітана ОСОБА_5 з позиції, але, внаслідок постійного артилерійського обстрілу, зробити це було неможливо.
Через деякий час капітан ОСОБА_6 вийшов із укриття і зник в невідомому напрямку. Під час розмов по рації молодшого сержанта ОСОБА_9 і капітана ОСОБА_5 останній говорив, що рухається в сторону с. Роботине. Ще деякий час капітан ОСОБА_6 був на зв`язку з молодшим сержантом ОСОБА_18 , але згодом, в той же день 17.02.2024 зв`язок з ним був втрачений, про що молодший сержант ОСОБА_17 доповів капітану ОСОБА_19 , який про це повідомив на КСП «Комета», звідки ця інформація була передана черговому «Оптиміст».
Розшукові заходи результату не принесли. 21.02.2024 капітан ОСОБА_6 ще був на зв`язку з «Оптимістом» та стверджував, що перебуває на території зони відповідальності національної гвардії України.
22.02.2024 зв`язок з капітаном ОСОБА_14 був остаточно втрачений.
Під час проведення службового розслідування від заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 03.03.2024 надійшла інформація про те, що під час виконання завдання в с. Роботине капітана ОСОБА_5 бачили в нетверезому стані дружній підрозділ Національної гвардії України, який намагався з`ясувати до якого підрозділу належав капітан ОСОБА_6 . Дата і час перебування капітана ОСОБА_5 в підрозділі Національної гвардії України майору ОСОБА_7 невідомі.
Службовим розслідуванням не встановлено факту зникнення безвісти капітана ОСОБА_5 , а навпаки маються ознаки самовільного залишення військової частини 17.02.2024. На момент завершення службової розслідування капітан ОСОБА_6 в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, інформація про його місце знаходження відсутня.
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) було видано наказ №1346 від 09.03.2024, згідно з яким:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 :
надіслати засвідчені копії матеріалів службового розслідування і цього наказу стосовно вчинення командиром 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 або ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь, Запорізької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зняти капітана ОСОБА_5 з 17.02.2024 з усіх видів забезпечення;
поінформувати відділення морально-психологічного забезпечення про скерування матеріалів до органів прокуратури, досудового розслідування і Військової служби правопорядку.
3. Призупинити виплату грошового забезпечення капітану ОСОБА_8 з 17.02.2024 та не виплачувати йому щомісячну премію і додаткову винагороду за відповідні місяці.
4. Командиру 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у разі повернення військовослужбовця доповісти рапортом, відібрати особисті пояснення щодо фактів, встановлених у цьому наказі, і докласти їх до рапорту з пропозиціями щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.
5. Контроль за виконанням наказу покласти на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальника відділення.
У цьому наказі вказано, що службовим розслідуванням не встановлено факту зникнення безвісти капітана ОСОБА_5 , а навпаки маються ознаки самовільного залишення військової частини 17.02.2024. На момент завершення службового розслідування капітан ОСОБА_6 в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся. Протиправні дії ОСОБА_5 полягають у самовільному залишенні військової частини зі штатною зброєю вчиненому в умовах воєнного стану під час виконання бойового завдання. Вчинення цього діяння підтверджується обставинами, що були встановлені під час проведення службового розслідування та зазначені в цьому наказі.
Не погоджуючись з наказом №1346 від 09.03.2024, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений 21.11.2017 Наказом № 608 Міністерства оборони України, визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Положеннями пункту 1 Розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
За результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок № 260).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Предметом спору у цій справі є перевірка правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1346 від 09.03.2024 щодо визнання військовослужбовця ОСОБА_2 таким, що 17.02.2024 здійснив самовільне залишення військової частини в районі виконання завдань та про виключення з усіх видів забезпечення з 17.02.2024.
Суд наголошує, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведеність вини військовослужбовця, якому такий поступок ставиться у провину.
Суд зазначає, що у разі не встановлення обставин при яких військовослужбовець ОСОБА_2 залишив місце служби, для визнання військовослужбовця таким, що зробив це самовільно, необхідно перевірити наявність чи відсутність фактів, умов, чинників тощо, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про відсутність інших причин відсутності військовослужбовця на місці служби.
Не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець ОСОБА_2 залишив місце виконання підрозділом бойових завдань може свідчити про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цим військовослужбовцем військової частини.
Так, як установив суд, 26.02.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1064 від 26.02.2024 призначено службове розслідування стосовно заступника командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 за фактом зникнення безвісти.
Актом службового розслідування від 06.03.2024 встановлено, що з 15.02.2024 заступник командира 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 за наказом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону знаходився на вогневої позиції «Купрум-8» і виконував бойове завдання по утриманню батальйонного району оборони.
17.02.2024 о 17:00 почався артилерійський обстріл, позиція була частково зруйнована. Військовослужбовці 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , які разом з капітаном ОСОБА_14 виконували бойову завдання на позиції (головний сержант 1 механізованого взводу молодший сержант ОСОБА_15 і гранатометник 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу солдат ОСОБА_16 ) звернули увагу на неадекватну поведінку капітана ОСОБА_5 , який ходив по позиції, не реагував на артилерійські обстріли, говорив незрозумілі речі (наприклад, що знайшов лікаря, якого не існувало), не розумів де він знаходиться, нікого не впізнавав і не реагував на зауваження. Про це молодший сержант ОСОБА_17 доповів по рації на КСП роти командиру 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 , який прийняв рішення негайно вивести капітана ОСОБА_5 з позиції, але, внаслідок постійного артилерійського обстрілу, зробити це було неможливо.
Через деякий час капітан ОСОБА_6 вийшов із укриття і зник в невідомому напрямку. Під час розмов по рації молодшого сержанта ОСОБА_9 і капітана ОСОБА_5 останній говорив, що рухається в сторону с. Роботине. Ще деякий час капітан ОСОБА_6 був на зв`язку з молодшим сержантом ОСОБА_18 , але згодом, в той же день 17.02.2024 зв`язок з ним був втрачений, про що молодший сержант ОСОБА_17 доповів капітану ОСОБА_19 , який про це повідомив на КСП «Комета», звідки ця інформація була передана черговому «Оптиміст».
Розшукові заходи результату не принесли. 21.02.2024 капітан ОСОБА_6 ще був на зв`язку з «Оптимістом» та стверджував, що перебуває на території зони відповідальності національної гвардії України.
22.02.2024 зв`язок з капітаном ОСОБА_14 був остаточно втрачений.
Під час проведення службового розслідування від заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 03.03.2024 надійшла інформація про те, що під час виконання завдання в с. Роботине капітана ОСОБА_5 бачили в нетверезому стані дружній підрозділ Національної гвардії України, який намагався з`ясувати до якого підрозділу належав капітан ОСОБА_6 . Дата і час перебування капітана ОСОБА_5 в підрозділі Національної гвардії України майору ОСОБА_7 невідомі.
Службовим розслідуванням не встановлено факту зникнення безвісти капітана ОСОБА_5 , а навпаки маються ознаки самовільного залишення військової частини 17.02.2024. На момент завершення службової розслідування капітан ОСОБА_6 в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, інформація про його місце знаходження відсутня.
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) було видано наказ №1346 від 09.03.2024, згідно з яким:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 :
надіслати засвідчені копії матеріалів службового розслідування і цього наказу стосовно вчинення командиром 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 або ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь, Запорізької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зняти капітана ОСОБА_5 з 17.02.2024 з усіх видів забезпечення;
поінформувати відділення морально-психологічного забезпечення про скерування матеріалів до органів прокуратури, досудового розслідування і Військової служби правопорядку.
3. Призупинити виплату грошового забезпечення капітану ОСОБА_8 з 17.02.2024 та не виплачувати йому щомісячну премію і додаткову винагороду за відповідні місяці.
4. Командиру 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у разі повернення військовослужбовця доповісти рапортом, відібрати особисті пояснення щодо фактів, встановлених у цьому наказі, і докласти їх до рапорту з пропозиціями щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.
5. Контроль за виконанням наказу покласти на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальника відділення.
Отже, за результатами службового розслідування не встановлено факту зникнення безвісти капітана ОСОБА_5 , а навпаки маються ознаки самовільного залишення військової частини 17.02.2024. На момент завершення службової розслідування капітан ОСОБА_6 в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, інформація про його місце знаходження відсутня.
Водночас, суд зазначає, що 23.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №154, якою затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України.
Згідно з цим Положенням, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, ведуть облік та повідомляють в установленому порядку сім`ям або родичам про смерть (загибель) військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, і про тих, що пропали безвісти, а також потрапили в полон в особливий період, надають таким сім`ям соціально-психологічну допомогу (п.11 Положення).
З наведеного суд робить висновок про те, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повідомляють в установленому порядку сім`ям або родичам про тих військовослужбовців, які пропали безвісти.
Разом з цим, суд уважає, що повідомлення про військовослужбовця, який зник безвісти, надає районним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки саме та військова частина, в якій військовослужбовець проходить службу.
Так, до матеріалів справи надано сповіщення №385 від 26.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , яким сповіщено про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісти 22.02.2024 під час виконання бойового завдання в районі н.п. Роботине Запорізької області.
Отже, згідно з указаним сповіщенням ОСОБА_2 є таким, що зник безвісти 22.02.2024. При цьому, сповіщення має дату 26.02.2024.
Таким чином, повідомлення щодо того, що ОСОБА_2 зник безвісти військова частина надала районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки до 26.02.2024.
Цього ж дня, 26.02.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1064 призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 .
Установлені вище обставини не дають підстав уважати, що оскаржуваний у цій справі наказ є правомірним.
Крім цього, згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Статтею 408 Кримінального кодексу України визначено склад злочину, за який передбачено покарання в разі дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Так, ч.1-4 ст.408 Кримінального кодексу України передбачено, що дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років. Дезертирство із зброєю або за попередньою змовою групою осіб карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Разом з тим, ст.2 Кримінального кодексу України визначає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України).
Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.
Так, оскаржуваним у цій справі наказом прийнято рішення надіслати засвідчені копії матеріалів службового розслідування і цього наказу стосовно вчинення командиром 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 або ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь, Запорізької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, за одним і тим же фактом за повідомленням Військової частини НОМЕР_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст.408 КК України. При цьому, в одному випадку ОСОБА_2 самовільно залишив місце служби 22.02.2024, а в іншому 17.02.2024.
Вказані вище протиріччя свідчать про відсутність доведеного факту самовільного залишення ОСОБА_2 місця проходження служби.
З огляду на викладене, оскаржуваний наказ є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
При цьому суд зазначає, що оскаржувати результати службового розслідування в цьому випадку може не тільки військовослужбовець, відносно якого воно проведено, а також члени його сім`ї, оскільки оскаржуваний наказ безпосередньо впливає на права та інтереси позивача.
Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 18.02.2021 у справі №804/4633/17.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні, ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.
З огляду на норми ст139 КАС України, а також задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1346 від 09.03.2024 «Про результати службового розслідування стосовно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 ».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна