Справа № 620/14132/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року Чернігів Справа № 620/14132/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішення, дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач), до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання протиправним рішення, дії та бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні мене стрільця, помічника гранатометника, 1-го взводу, 2-ї роти, 101-го лінійного батальйону, матроса, військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби із лав Збройних Сил України на підставі авбз. 7 пп «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", через такі сімейні обставини - «у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд», а саме у зв`язку з постійним доглядом за рідною бабусею ОСОБА_2 ; зобов`язання відповідача вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби із лав Збройних Сил України з наведених причин, а саме у зв`язку з постійним доглядом за рідною бабусею ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби за сімейними обставинами є неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

28.10.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідно до наказу від 26.09.2023 № 1061 позивач вважається таким, що самостійно залишив військову частину, тому вирішено направити до Державного бюро розслідувань Миколаївської спеціальної прокуратури та ІНФОРМАЦІЯ_2 з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування за формальними ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України у солдата ОСОБА_1 . Також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за таких обставин служба призупиняється. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 16.03.2023 призвано до лав Збройних сил України згідно з Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 25.02.2022 за № 69/2022 та він проходив службу у В/Ч НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.

Позивач у позові зазначає, що відповідно до висновку № 67 від 16.07.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, його бабуся ОСОБА_2 , 1930 року народження потребує постійного догляду. Доньки гр. ОСОБА_2 є особами похилого віку, хворіють, тому здійснювати належний догляд за своєю матір`ю не мають можливості, а чоловік її - ОСОБА_3 помер, на підтвердження чого надає відповідні копії документів.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 1930 року народження, на підтвердження чого відповідні документи. За результатами розгляду рапорту позивача від 24.08.2024, відповідач листами від 13.09.2024 № 5837/окп та від 16.09.2024 № 3084 /к 22.03.2023 повідомив про порядок звільнення під час воєнного стану та запропонував позивачу керуватися нормами чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Так, згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ( в редакції, станом на день подання рапорту від 24.08.2024) звільненню підлягають військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом, зокрема через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

У свою чергу положеннями ч. 12 цієї статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах (під час дії воєнного стану), зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

Аналіз указаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пп «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, передбачених ч. 12 цією статті за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Проте за твердженням відповідача, не спростованим позивачем, на час подання позивачем рапорту (24.08.2023) та на даний час позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно наказу В/Ч НОМЕР_2 від 26.09.2023 № 1061 «Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини у тому числі позивачем (а.с. 83-85) вирішено:

«…2. За неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11,13,49,127,128,199,200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника 1 відділення морської піхоти військової частини НОМЕР_1 після (у разі) повернення до місяця служби накласти дисциплінарне стягнення «сувору догану» (пункт «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України). 17. Заступнику командира роти вогневої підтримки з морально психологічного забезпечення НОМЕР_3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_4 направити на адресу Територіального управління Державною бюро розслідувань, Миколаївської спеціальної прокуратури, ІНФОРМАЦІЯ_2 з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службовою розслідування за формальними ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України в діях молодшого сержанта ОСОБА_5 солдата ОСОБА_1 , старшою матроса ОСОБА_6 , молодшого сержанта ОСОБА_7 та матроса ОСОБА_8 .».

Суд зазначає, що зазначене унеможливлює прийняти рішення про звільнення позивача суб`єктом владних повноважень.

Підставою для відмови позивачу у звільненні стало, як зазначено у відповіді на рапорт позивача від 24.08.2024, ненадання військовослужбовцем (позивачем у справі) до рапорту про звільнення документів, які передбачені Інструкцією № 170, постановою КМУ № 413.

Позивач у свою чергу просив відповідача звільнити його через сімейні обставини, посилаючись як на поважну причину - здійснення догляду за рідною бабусею, та неможливістю здійснення догляду її рідними доньками.

На підтвердження надає копію висновку за формою первинної облікової документації № 080-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407, Комунального некомерційного підприємства « Сосницький ЦПМСД» про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, його бабуся ОСОБА_2 , 1930 року народження, яка потребує постійного догляду, копії про народження її дітей та копію свідоцтва про смерть її чоловіка.

Водночас позивач не довів належними та достовірними доказами, що вказані обставини підпадають під перелік причин, передбачених ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та є підставою для звільнення за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 вказаного закону.

Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, про відсутність порушень прав позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин, пов`язаних зі звільненням позивача з військової служби.

Беручи до уваги вищевикладене суд доходить висновку, що оскільки факт перебування на даний час на військовій службі та обставини, які підпадають під перелік причин, визначених ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та є підставою для звільнення військовослужбовця в період воєнного стану за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не підтверджений належними та допустимими доказами, тому правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов таким, в задоволенні якого необхідно відмовити.

Одночасно із цим суд звертає увагу позивача, що відмова в задоволенні цього позову не позбавляє його права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за наявності передбачених п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII підстав та з наданням належних доказів, які підтверджують відповідні обставини.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 25 грудня 2024 року.

Суддя І.І. Соломко