Справа № 460/13481/24
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2024 року м. Рівне №460/13481/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої до відкриття провадження у справі, просить про :

- визнання протиправним та скасування рішення №34 від 24.09.2024 в частині призначення пенсії (довічного грошового утримання) із загального проценту розрахунку пенсії 54%;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім роботи на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та судді Київського апеляційного суду що становить 13 років 8 місяців 19 днів, також періоди проходження дійсної військової служби, що становить - 25 років 3 місяці 2 дні та

- зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди з 20.09.2024 довічно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з лютого 2002 року перебував на посаді судді, а 19.09.2024 його звільнено з посади судді у відставку, у зв`язку з чим ним подано до пенсійного органу заяву про перехід на інший вид пенсії та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Повідомлено, що відповідач не зарахував при призначенні довічного грошового утримання всі належні періоди до стажу роботи на посаді судді (зокрема, періоди проходження дійсної військової служби, що становить 25 років 3 місяці 2 дні), а тому призначив позивачу щомісячне грошове утримання у меншому розмірі. З огляду на наведене, вважає рішення пенсійного органу в частині призначення довічного грошового утримання в розмірі 54% протиправним, необґрунтованим і таким, що прийняте без урахування всіх обставин, а тому просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання з розрахунку 22 років стажу роботи на суддівських посадах (50% + 2% х 2). Повідомив про відсутність правових підстав для зарахування до такого стажу інших періодів роботи, військової служби. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

У відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті та матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Указом Президента України від 21.02.2002 №163/2002 ОСОБА_1 призначений на посаду судді військового місцевого суду Дарницького гарнізону строком на п`ять років.

Указом Президента України від 12.09.2005 №1246/2005 ОСОБА_1 переведений на роботу на посаді судді військового місцевого суду Київського гарнізону в межах п`ятирічного строку. 17.05.2007 постановою Верховної Ради України №1035-V ОСОБА_1 обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Згідно з Указом Президента України від 28.12.2007 №1297/2007 ОСОБА_1 переведений на роботу на посаду судді військового місцевого суду Рівненського гарнізону.

Постановою Верховної Ради України від 21.10.2010 №2639-VI позивач обраний на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а рішенням Вищої ради правосуддя від 06.02.2024 № 332/0/15-24 переведений на посаду судді Київського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.09.2024 №2756/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.09.2024 та розрахунком Київського апеляційного суду від 20.09.2024 стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 29 років 1 день та включає:

період з 31.08.1985 по 22.07.1989 (курсант московського вищого загальновійськового командного училища (строкова військова служба)) 2 роки;

період з 15.08.1995 по 20.06.1998 (слухач Військового інституту Київського університету ім.Т.Шевченка (половина строку) 1 рік 5 місяців 3 дні;

стаж роботи в галузі права (вимога якого визначена ч.3 ст.127 Конституцією України) 3 роки;

період з 21.02.2002 по 12.09.2005 (суддя військового місцевого суду Дарницького гарнізону) 3 роки 6 місяців 21 день;

період з 12.09.2005 по 30.11.2010 (суддя військового місцевого суду Київського гарнізонного суду, суддя, голова військового місцевого суду Рівненського гарнізонного суду) 5 років 2 місяці 19 днів;

період з 01.12.2010 по 12.02.2024 (суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) 13 років 2 місяці 12 днів;

період з 13.02.2024 по 19.09.2024 (суддя Київського апеляційного суду) 7 місяців 7 днів.

20.09.2024 наказом Київського апеляційного адміністративного суду №708-ОС ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

Цього ж дня, 20.09.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про перехід на інший вид пенсії і призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII у зв`язку зі звільненням з посади судді у відставку.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №34 від 24.09.2024 позивачу з 20.09.2024 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, згідно з вказаним рішенням та формою РС-право до спеціального стажу позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, відповідачем зараховано 22 роки 7 місяців, тобто період перебування позивача на посаді судді.

Не погодившись з таким врахуванням стажу і відповідно відсотковим розміром призначеного довічного грошового утримання судді у відставці, 17.10.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеного довічного грошового утримання.

У відповідь на вказане звернення позивача листом від 25.10.2024 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило, що з 20.09.2024 відповідно до поданої ним заяви, йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, зазначено про відсутність підстав для врахування періоду проходження військової служби з 31.08.1985 до стажу роботи на посаді судді, з урахуванням тривалості якого визначається відсоток, на який додатково збільшується розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вважаючи рішення про призначення довічного грошового утримання судді у відставці в частині призначення такого у розмірі 54 % суддівської винагороди протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1402-VIII).

За правилами ч.1 ст.116 цього Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

За приписами ч.3 ст.142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

На позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону №1402-VIII.

Так, згідно з ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні приписи містив і п.11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді військового місцевого суду Дарницького гарнізону (21.02.2002) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95.

Згідно з абзацом 2 частини 4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII (чинного, на день призначення позивача на посаду судді, далі Закон №2862-XII) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як свідчать матеріали справи, в період з 31.08.1985 по 22.07.1989 ОСОБА_1 був курсантом московського вищого загальновійськового командного училища.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, який був чинним під час навчання ОСОБА_1 , громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, є такими, що перебувають на дійсній військовій службі і називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їхні сім`ї користуються правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їхніх сімей.

Пунктом 1 ст.13 цього Закону для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин і авіації Військово-Морського Флоту встановлено дворічний строк дійсної військової служби.

В силу вимог ч.1 ст.25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Таким чином, відповідно як до законодавства колишнього СРСР, так і законодавства України період навчання у військово-навчальних закладах прирівнювався до проходження дійсної (строкової) військової служби.

У зв`язку з цим до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, підлягають зарахуванню 2 (два) роки навчання у московському вищому загальновійськовому училищі (що дорівнює строку дійсної військової служби).

Також судом встановлено, що в період з 15.08.1995 по 20.06.1998 ОСОБА_1 навчався у Військовому інституті Київського університету ім.Т.Шевченка, у якому отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста права.

Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню також половина строку навчання, що становить 1 рік 5 місяців 3 дні.

Всупереч наведеному, ні дворічний строк навчання позивача у вищому загальновійськовому училищі (що дорівнює строку дійсної військової служби), ні половина строку навчання у Військовому інституті Київського університету ім.Т.Шевченка не були зараховані відповідачем до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

Поряд з цим, правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, всього періоду проходження військової служби, відсутні.

Також, суд зауважує, що Законом України від 12.07.2018 № 2509-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", який набрав чинності 05.08.2018, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: "2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

У зв`язку з цим, з врахуванням абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VШ з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Правова позиція аналогічного змісту, викладена в постанові Верховного Суду від 22.11.2018, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ч.2 ст.137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Окрім цього, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.10.2020 у справі №9901/537/19, положення ч.2 ст.137 Закону №1402-VІІІ означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац 4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді" потрібно розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

Згідно з частиною 3 статті 127 Конституції України та частиною 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (в редакціях, чинних на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має інший стаж роботи в галузі права, а саме: на посаді консультанта-помічника голови військового суду Луганського гарнізону в період з 31.08.1998 по 20.02.2002, який у сукупності становить понад три роки.

Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

При вирішенні даної справи, суд враховує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а. від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, від 28 серпня 2023 року у справі №360/6255/21.

Таким чином, Вища рада правосуддя є єдиним конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і повинне розраховуватись та виплачуватись відповідне довічне грошове утримання.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.09.2024 стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 29 років 1 день та включає:

період з 31.08.1985 по 22.07.1989 (курсант московського вищого загальновійськового командного училища (строкова військова служба)) 2 роки;

період з 15.08.1995 по 20.06.1998 (слухач Військового інституту Київського університету ім.Т.Шевченка (половина строку) 1 рік 5 місяців 3 дні;

стаж роботи в галузі права (вимога якого визначена ч.3 ст.127 Конституцією України) 3 роки;

період з 21.02.2002 по 12.09.2005 (суддя військового місцевого суду Дарницького гарнізону) 3 роки 6 місяців 21 день;

період з 12.09.2005 по 30.11.2010 (суддя військового місцевого суду Київського гарнізонного суду, суддя, голова військового місцевого суду Рівненського гарнізонного суду) 5 років 2 місяці 19 днів;

період з 01.12.2010 по 12.02.2024 (суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) 13 років 2 місяці 12 днів;

період з 13.02.2024 по 19.09.2024 (суддя Київського апеляційного суду) 7 місяців 7 днів.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді повних 29 років, повинен становити 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 18 % (9 років * 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

Таким чином, відповідач, обчисливши стаж роботи позивача на посаді судді лише 22 роки 7 місяців і призначивши згідно з рішенням від 24.09.2024 довічне грошове утримання у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому вказане рішення в цій частині не відповідає критеріям правомірності, визначеним чинним законодавством, є протиправним і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди проходження строкової військової служби з 31.08.1985 по 22.07.1989 (2 роки), навчання у вищому навчальному закладі з 15.08.1995 по 20.06.1998 (1 рік 5 місяців 3 дні), період роботи на посадах, які передували призначенню позивача на посаду судді (3 роки) та зобов`язання відповідача здійснити з 20.09.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці, виходячи з розміру 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо вимоги позивача про звернення судового рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, то суд зазначає таке.

Так, відповідно до положень ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та її виплату, в контексті норм ст.371 КАС України не підлягає негайному виконанню, позаяк у даному випадку судом не присуджена конкретна сума пенсії (довічного грошового утримання), яка підлягає стягненню з державного бюджету, а зобов`язано відповідача здійснити її перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення частково та з урахуванням відкоригованого судом способу відновлення порушених прав позивача.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №34 від 24.09.2024 в частині обчислення стажу роботи на посаді судді та призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 31.08.1985 по 22.07.1989 (2 роки), половину періоду навчання у вищому навчальному закладі з 15.08.1995 по 20.06.1998 (1 рік 5 місяців 3 дні), період роботи на посадах, які передували призначенню позивача на посаду судді (3 роки).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 20.09.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розмірі 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 грудня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.С. Гудима