Справа № 160/21066/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Горпинич С.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Кузякова О.В.,
представника відповідача - Блохіна О.С.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15 липня 2024 року №1350к в частині п. 1 щодо накладення на старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19 липня 2024 року № 744 0/с по особовому складу в частині звільнення зі служби старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15.07.2024 по день винесення рішення по даній справі;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити майору поліції ОСОБА_2 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 17.05.2024 перебував на посаді старшого дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Наказом №1337 від 18.06.2024 було призначено службове розслідування за відомостями, щодо можливого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та неналежної організації роботи останнього окремими поліцейськими цього ж районного управління поліції, що призвело до затримання 17.06.2024 в порядку ст. 208 КГІК України вказаною поліцейського. В результаті проведеного службовою розслідування дисциплінарною комісією було складено пропозиції до висновку службового розслідування від 02.07.2024 та висновок про результати службового розслідування від 15.07.2024. Наказом начальника ГУНП в Дніпропетровській області №1350к від 15.07.2024 за порушення описані у висновку службового розслідування до старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби ОСОБА_1 . Позивач вважає своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки такий вид дисциплінарної відповідальності було застосовано в результаті неналежно проведеного службового розслідування, комісія вийшла за межі розслідування, а вид стягнення обрано без належної оцінки обставин і він не відповідає засаді співмірності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали, підготовче засідання призначено на 12.09.2024.
Цією ж ухвалою зобов`язано позивача привести у відповідність пункт 5 позовних вимог з іншими позовними вимогами або надати обґрунтування щодо необхідності зобов`язати відповідача виплатити саме на користь майора поліції ОСОБА_2 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
19.08.2024 на виконання ухвали суду від 12.08.2024 позивачем наданий виправлений примірник позовної заяви та довідку про середнє грошове забезпечення позивача за останні 2 місяця перед звільненням.
Згідно наданого ГУ НП у Дніпропетровській області відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. У відзиві зазначає, що службове розслідування проведено відповідно до абзаців 2, 3 пункту 2 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, згідно яких, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку. До того ж, під час службового розслідування дисциплінарною комісією в інтернет мережі виявлено публікацію критичного характеру, згідно якої викладені обставини затримання поліцейського Дніпровського районного управління поліції ГУНП, з подальшим оголошенням йому повідомлення про підозру, які дискредитують звання поліцейського, підривають авторитет поліції в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції та набувають суспільного резонансу. Також дисциплінарною комісією виявлені інші порушення позивачем службової дисципліни, які полягають у неналежному здійсненні позивачем досудового розслідування ряду кримінальних проваджень. Все це в сукупності, на думку відповідача є достатніми підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.
02.09.2024 клопотанням про долучення доказів, позивач просить долучити до матеріалів справи копію листа про надсилання матеріалів ГУНП в Дніпропетровській області від 18.07.2024 № 6445/103/01-2024.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами викладеними у відзиві, просить задовольнити позовні вимоги та зазначає, що публікація із мережі інтернет (телеграм канал «Дніпро оперативний»), виявлена під час проведення службового розслідування не можна вважати належним доказом порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, адже його неможливо пов`язати із затриманням ОСОБА_1 , крім того такий месенджер не є засобом масової інформації. Щодо виявлення під час службового розслідування інших порушень позивачем службової дисципліни, позивач зазначає, що жодне з таких порушень належним чином комісією не обґрунтовані, тяжкість таких порушень оцінена не була, обставини порушень не з`ясовувались та не досліджувались дисциплінарною комісією у рамках службового розслідування. Позивачем також зазначено, що відповідачем здійснено вихід за межі предмету службового розслідування, про відповідачем у відзиві не спростовано.
10.10.2024 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду на 07.11.2024.
В судовому засіданні 07.11.2024 оголошено перерву до 14.11.2024.
В судовому засіданні 14.11.2024 оголошено перерву до 10.12.2024.
В судовому засіданні 10.12.2024 оголошено перерву до 17.12.2024.
В судовому засіданні 17.12.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши позиції представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Згідно послужного списку, ОСОБА_1 почав проходити службу у органах Національної поліції з 20.01.2016 рядовим поліції.
Згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 17.05.2024 № 519 о/с, позивача призначено на посаду старшого дізнавача сектору дізнання Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 18.06.2024 № 1337 призначено службове розслідування за відомостями щодо можливого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем сектору дізнання Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .
Наказом від 02.07.2024 №1441 продовжено на 15 календарних днів строк проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 18.06.2024 № 1337.
10.07.2024 наказом №1496 ГУНП в Дніпропетровській області внесено зміни до персонального складу дисциплінарної комісії.
15.07.2024 начальником ГУНП в Дніпропетровській області затверджений висновок про результати службового розслідування за відомостями щодо можливого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем сектору дізнання Дніпровського РУП ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та неналежної організації роботи останнього окремими поліцейськими цього ж районного управління поліції, що призвело до затримання 17.06.2024 в порядку ст. 208 КПК України вказаного правопорушення та повідомлення йому про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
12.06.2024 о 11.30 поліцейський ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: вул. М. Грушевського в м. Дніпро, в черговий раз висловив прохання ОСОБА_4 надати йому неправомірну вигоду у розмірі 50 000 грн щодо вирішення питання щодо закриття кримінального провадження та повернення вилученого автомобіля. ОСОБА_4 , не бажаючи настання для нього негативних наслідків, викликаних розслідуванням кримінального провадження погодився на прохання поліцейського ОСОБА_1 передати частину обумовленої суми неправомірної вигоди.
17.06.2024, приблизно о 10.00, ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, в ході телефонної розмови повідомив про необхідність зустрічі для передачі другої частини неправомірної вигоди найближчим часом.
Після одержання неправомірної вигоди, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 підозрюється в одержанні службовою особою, неправомірної вигоди, проханні надати таку вигоду для себе, за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії, з використанням наданої їй влади, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.
19.06.2024 в залі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560,00 грн., в цей же день було внесено вказану заставу та 20.06.2024 ОСОБА_1 було звільнено з під варти.
Наказом від 19.07.2024 №744 о/с ГУ НП в Дніпропетровській області згідно Закону України «Про Національну поліцію» звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0151034) старшого дізнавача сектору дізнання Дніпропетровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з 19.07.2024. Підстава: наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.07.2024 №1350к.
Отже, не погоджуючись із своїм звільненням, наказами відповідача від 15.07.2024 № 1350 к та від 19.07.2024 №744 о/с, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір в межах підстав та предмету даного позову, суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».
Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини першої - четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).
Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (пункт 1 розділу І Порядку № 893).
За змістом пункту 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Пунктом 13 розділу V Порядку № 893 передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Згідно з пунктом 17 розділу V Порядку № 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.
За змістом пункту 1 розділу VІІ Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
12.06.2024 о 11.30 поліцейський ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: вул. Грушевського, в м. Дніпро, в черговий раз висловив прохання ОСОБА_4 надати йому неправомірну вигоду у розмірі 50 000 грн. за вирішення питання щодо закриття кримінального провадження та повернення вилученого автомобіля. ОСОБА_4 не бажаючи настання для нього негативних наслідків, викликаних розслідуванням кримінального провадження, погодився на прохання поліцейського ОСОБА_1 передати частину обумовленої суми неправомірної вигоди.
17.06.2024 приблизно о 10.00 ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, в ході телефонної розмови повідомив про необхідність зустрічі для передачі другої частий неправомірної вигоди найближчим часом.
Після одержання неправомірної вигоди, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 підозрюється в одержанні службовою особою, неправомірної вигоди, проханні надати таку вигоду для себе, за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії, з використанням наданої їй влади, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Зазначене, на думку суду, свідчить про дискредитацію в очах суспільства правоохоронного органу. Згідно зі статтею 1 Закону № 580-VIII саме на Національну поліцію України покладено обов`язок служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19.
Відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону № 580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції і її працівників в очах громадськості, враховуючи висвітлення даної події в мережі «Інтернет», порушує етику поведінки поліцейського та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у Національній поліції України.
У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21, та у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 420/9503/22.
Позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за отримання хабаря та висвітлення цієї події у засобах масової інформації, призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. Те що підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є саме поліцейський свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону № 580-VIII.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2024 року у справі №420/5700/23.
Щодо доводів позивача про те що, під час проведення службового розслідування комісією проігноровано засаду презумпції невинуватості, при цьому факт отримання позивачем неправомірної вигоди не досліджувався, а повідомлення про підозру не є процесуальним документом, який встановлює вину особи, що на думку позивача свідчить про неповноту проведеного розслідування, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кримінального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відсутність вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, а не пункт 10 цієї норми.
Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.
Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України. Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону України «Про національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №420/241/20.
При цьому, як вже зазначив суд, сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за отримання хабаря та висвітлення цієї події у засобах масової інформації, призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції, та є предметом для з`ясування під час проведення службового розслідування, за наслідками якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
З цього питання суд зазначає, що відсутність в мережі «Інтернет»(у публікаціях з приводу цієї події) прізвища та ім`я позивача - жодним чином не спростовують тверджень про вчинення дисциплінарного проступку, оскільки у даному випадку йдеться про відношення суспільства до поліції, як правоохоронного органу, так її працівників в цілому, а не до будь-якого конкретного працівника.
У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Окрім того, під час службового розслідування встановлено, що позивач порушив також ч. 1, 2, 3 ст. 40-1 КПК України, п. 10 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов?язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 №1104, абзаців 2, 3 п. 3 розділу V Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 № 405, пункту 1 розділу ІІ та абзацу 2 пункту 5 розділу ІІ Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 14.04.2016 №296, абзаців 1, 6, 7, 12 розділу «Під час здійснення дізнання дізнавач зобов?язаний» Посадових інструкцій.
Частиною 4 статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, вчинено інший дисциплінарний проступок, обставини його вчинення підлягають перевірці уповноваженою особою під час проведення такого службового розслідування.
При цьому, в межах службового розслідування перевіряються факти, що стали підставою для його ініціювання. Водночас, в ході службового розслідування мають враховуватись відомості, що характеризують особу поліцейського. Тому, на думку суду, комісія має перевірити стан дотримання таким поліцейським службової дисципліни.
Отже, доводи позивача про те, що дисциплінарна комісія вийшла за предметні межі службового розслідування судом визнані необґрунтованими.
При цьому, згідно довідок по цим кримінальним провадженням, що надані відповідачем до відзиву, судом не вбачається обставин, які б спростували встановлені під час службового розслідування порушення позивачем, як дізнавачем по цим провадженням, кримінально-процесуального законодавства.
Щодо тверджень позивача про те, що запропоновано комісією дисциплінарне стягнення у вигляді догани в подальшому не застосовано керівником ГУНП в Дніпропетровській області, суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу 2 п.7, пунктів 8, 9 розділу VI Порядку №893, у разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.
У разі якщо член дисциплінарної комісії не погоджується з висновком службового розслідування, він підписує його і поряд зі своїм підписом зазначає: «Окрема думка». Окрема думка члена дисциплінарної комісії викладається на окремому аркуші, що додається до висновку службового розслідування.
Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.
Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.
Пунктом 1 розділу VІІ Порядку №893 також передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного у вчиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Отже, накладаючи на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, керівник ГУ НП діяв у спосіб та у межах повноважень наданих Законом.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.09.2018 у справі №824/227/17-а зазначив, що «... Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.»
Отже, обрання виду стягнення є дискреційним повноваженням роботодавця, однак така дискреція має бути обґрунтованою.
Із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту не вбачається заборони, у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який не мав дисциплінарного стягнення, неможливості застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби.
При цьому, конкретний вид дисциплінарного стягнення обирається за результатами з`ясування обставин проступку та одержання письмових пояснень від особи, яка його вчинила, залежно від ступеню вини та тяжкості проступку.
З огляду на викладене, суд вважає, що виходячи з встановлених обставин цієї справи, відповідачем було дотримано вимог щодо відповідності оскаржуваних наказів критеріям статті 2 КАС України, адже згідно зібраних у справі доказів вбачається, що під час прийняття оскаржуваних наказів керівником було у повній мірі враховано характер і тяжкість вчиненого порушення, службову характеристику позивача та наявність/відсутність обставин, які обтяжують і пом`якшують відповідальність, зокрема вчинення позивачем саме грубого дисциплінарного проступку, та сформовано об`єктивний висновок про необхідність застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.
Щодо доводів позивача про невмотивованість рапорту, на підставі якого продовжено службове розслідування.
Як встановлено судом, наказом ГУНП від 18.06.2024 №1337 призначено службове розслідування за відомостями, щодо можливого порушення службової дисципліни старшим дізнавачем сектору дізнання Дніпровського РУП ГУНІ старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та неналежної організації роботи останнього окремими поліцейськими цього ж районного управління поліції, що призвело до затримання 17.06.2024 в порядку ст. 208 КПК України вказаного поліцейського.
02.07.2024 начальник УГІ ГУНП в Дніпропетровській області полковник поліції Таран Олександр звернувся до начальника ГУНП в Дніпропетровській області О. Ганжі з рапортом про продовження строку проведення службового розслідування на 15 календарних днів, оскільки виникла необхідність у зборі додаткових матеріалів, які суттєво впливають на результати службового розслідування.
Відповідно до ст. 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
Отже, згідно матеріалів даної справи, службове розслідування проведене у строки передбачені статтею 26 Дисциплінарного статуту НПУ (з 18.06.2024 по 15.07.2024).
При цьому, надання оцінки вмотивованості рапорту від 02.07.2024 не входить до повноважень суду, суд не може оцінити чи була достатня необхідність у зборі додаткових матеріалів членами дисциплінарної комісії, та чи суттєво такі матеріали вплинули б на результати розслідування. Разом з тим, судом не встановлено порушень процедури при продовженні строків службового розслідування.
Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування від 15.07.2024 № 1350к та від 19.07.2024 № 744 о/с, в частинах, що стосуються позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити позивача на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26.12.2024.

Суддя Н.Є. Калугіна