Справа № 160/16021/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
ознайомившись з матеріалами адміністративної справи та апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2024 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, направлена через підсистему Електронний суд. Одночасно відповідач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Оцінивши наведені скаржником підстави пропуску строку, Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.11.2024 визнав їх неповажними, у зв`язку з чим зазначену апеляційну скаргу залишив без руху та запропонував скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання до суду заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви.
Згідно довідки про доставку електронного листа, сформованої в автоматизованій системі діловодства спеціалізованого суду, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 19.11.2024 о 22:27 год.
На виконання вимог ухвали суду до Третього апеляційного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник зазначає те, що територія Дніпропетровської області, зокрема, Нікопольська міська територіальна громада, є зоною активних бойових дій. Дана справа відповідно до територіального розподілу функцій перебуває на супроводі головного спеціаліста-юрисконсульта Бондарук Н.С., робоче місце якої за місцезнаходженням розташоване в м. Нікополь. Фактична штатна чисельність працівників відділу, що супроводжує цю справу, всього три особи. При цьому, в період з 05.10.2024 по 19.10.2024 керівник відділу Дружиніна Ю.Ю. перебувала у відпустці, в період з 16.10.2024 по 31.10.2024 головний спеціаліст-юрисконсульт Чмара А.С. також перебувала у відпустці. Скаржник зазначає, що працівники періодично змушені переривати свою роботу і покидати робочі місця через оголошення повітряних тривог та загроз артилерійського обстрілу. Також зазначає те, що вересень є останнім місяцем 3 кварталу, а
отже в даному місяці та протягом першої декади жовтня проводиться робота з підготування керівником відділу відповідних звітів, актів звірянь, інших звітних документів. Також в цей період додатково до основної роботи забезпечується робота з відпрацювання заборгованості на користь Пенсійного фонду України.
Оцінюючи наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Суд зазначає, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.
Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Органи державної влади продовжують здійснювати свої повноваження в умовах воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався. Воєнний стан діє і дотепер.
При цьому, суд зауважує, що Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та всі подальші, стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний Указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків у судових справах.
Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Суд не заперечує, що указані скаржником обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, як-от перебування працівників в укриттях через оголошення повітряних тривог, артилерійські обстріли могли утруднити дотримання установленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, водночас враховує, що такі доводи скаржника стосуються міста Нікополь в контексті того, що там знаходяться працівники Головного управління, які здійснюють супроводження цієї справи.
Водночас, суд знов зауважує на тому, що відповідачем у цій справі, на якого оскаржуваним судовим рішенням покладено обов`язок зобов`язального характеру, та, відповідно, скаржником є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходженням якого є місто Дніпро, а не місто Нікополь.
В межах зазначеного суд відхиляє доводи відповідача, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на знаходження робочих місць деяких працівників Головного управління, які здійснюють супроводження цієї справи, територіально в м. Нікополь, оскільки неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Обставини організації трудового процесу в межах одного державного органу та визначення відповідальних осіб є суб`єктивними, та, відповідно, не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є державним органом, який має правовий статус суб`єкта владних повноважень, та має визначену штатним розписом чисельність працівників, і його процесуальна дієздатність не пов`язана з конкретними особами.
Законодавством покладено обов`язок дотримання процесуальних строків саме на учасника справи, а не на його окремих працівників.
При цьому суд враховує, що скаржником не доведено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має в штаті інших працівників, окрім тих, робочі місця яких розташовані в місті Нікополь, які б могли забезпечити своєчасну підготовку та подачу апеляційної скарги у цій справі.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. При цьому, особливості організації роботи в установі жодним чином не впливають на неухильність виконання своїх процесуальних обов`язків з урахуванням часу, необхідного для вирішення внутрішніх організаційних питань.
Суд зазначає, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (задля визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною.
В даному випадку відповідач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.
Державні органи є рівними перед законом і судом, поряд з іншими учасниками справи, та зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі при оскарженні судових рішень в апеляційному/касаційному порядку, та не можуть зловживати наданими їм процесуальними правами.
Щодо інших наведених скаржником обставин в частині перебування деяких працівників Головного управління у відпустках, завантаженість їх роботою, то такі обставини не можуть бути визнані поважними причинами для пропуску строку на апеляційне оскарження рішення, оскільки такі обставини є внутрішніми питаннями організації роботи відповідача та не є свідченням наявності об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному оскарженню рішення суду першої інстанції.
Скаржник, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатися отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у тому числі, і щодо вчасного подання апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені скаржником доводи, якими обгрунтована поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, з огляду на проаналізовані обставини, не можуть бути розцінені як обставини особливого і непереборного характеру, які об`єктивно унеможливили звернення відповідача з апеляційною скаргою аж до 13.11.2024 (звернення відбулося після спливу двох з половиною місяців від дати вручення судового рішення) та не є такими, що можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, на виконання якого має законні очікування позивач.
З огляду на таке, суд дійшов висновку про неповажність наведених відповідачем підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити.
Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Таким чином, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
Керуючись п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд, -
Ухвала набирає законної сили з 26.12.2024 відповідно до ч.2 ст.325 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк