Справа № 320/1185/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1185/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій і бездіяльності, визнання незаконним звільнення, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення матеріального і грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправними дії і бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповідей на письмові заяви ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України від 10.07.2023 та від 21.08.2023 у визначений законодавством термін;

2) визнати незаконним звільнення з військової служби полковника ОСОБА_1 без проведення з ним на день виключення із списків особового складу повного розрахунку відповідно до поданого рапорта від 07.08.2008, а також на підставі постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05.02.2010 у справі №2а-60/10, що набрала законної сили 16.02.2010;

3) скасувати накази директора департаменту гуманітарної політики Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 23.06.2008 №31 та Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.04.2008 щодо звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби та виключення із списків особового складу департаменту та всіх видів забезпечення, поновивши полковника ОСОБА_1 на військовій службі на попередній посаді або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня посаді на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

4) стягнути з Міністерства оборони України на користь полковника ОСОБА_1 виплату матеріального і грошового забезпечення за період з 07.08.2005 по дату фактичного поновлення на посаді включно, на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, за якою позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно визначено початок відліку строку звернення із вказаним позовом, несвоєчасно постановлено як ухвалу про залишення позовної заяви без руху, так і ухвалу про її повернення, не враховано, що позивач має статус людини, а не фізичної особи, не забезпечено належне вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, обмежено строк для усунення недоліків, який встановлений статтею 123 КАС України та має складати десять днів. Крім того, наголошує, що оскаржувана ухвала прийнята неповноважним судом, оскільки у позивача існували сумніви щодо неупередженості судді.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій і бездіяльності, визнання незаконним звільнення, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення матеріального і грошового забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що судове рішення постановлене із дотриманням норм процесуального права з огляду на значний пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Після надходження матеріалів справи ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску останнім місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, а також ненаданням належним чином засвідчених письмових доказів.

Способом усунення недоліків суд першої інстанції визначив:

- подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст. 122 КАС України;

- подання до суду копій документів, що додані до позовної заяви, які мають бути засвідчені відповідно до Національного стандарту ДСТУ 4163-2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації» для суду та для відповідача.

Строк для усунення недоліків судом першої інстанції встановлено - п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, яку позивач отримав 24.05.2024.

На виконання вимог ухвали суду від 21.05.2024 про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 подав до Київського окружного адміністративного суду заяву (клопотання) про поновлення пропущеного строку та щодо доказів на підтвердження існування обставин для звернення до суду з адміністративним позовом у справі №320/1185/24.

За наслідками розгляду указаної заяви Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу від 31.07.2024 про повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України з тих підстав, що за своєю суттю згадана заява зводиться до висловлення незгоди з процесуальним рішенням суду про залишення позовної заяви без руху. При цьому суд зазначив, що у межах цього спору передбачений ст. 122 КАС України місячний строк повинен обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача з військової служби, тобто з 27.04.2008, а відтак закінчується 27.05.2008. Відтак звернення до суду із вказаним позовом 12.01.2024 мало місце поза межами місячного строку, що, за відсутності поважних причин для його поновлення, має своїм наслідком повернення позовної заяви.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У свою чергу, за правилами ч. 2 ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби наказом Міністра оборони України від 26.04.2008 №297) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, як й у редакції до 15.12.2017, так і після положення процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Судовою колегією враховується, що питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалося й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, де вказано на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Матеріали справи свідчать, що, як встановлено Дарницьким районним судом міста Києва у постанові від 05.02.2010 у справі №2а-60/10, яка набрала законної сили 16.02.2010, ОСОБА_1 звільнений з військової служби наказом Міністра оборони України від 26.04.2008 №297 та виключений із списків особового складу військової частини згідно з наказом директора Департаменту гуманітарної політики Міністерства оборони України від 23.06.2008 №31.

При цьому, аналіз змісту позовних вимог у згаданій справі №2а-60/10 дає підстави вважати, що позивач був обізнаний як про своє звільнення з військової служби, так і про виключення із списків особового складу військової частини, оскільки предметом спору визначив дії щодо невиплати Міністерством оборони України грошової компенсації за неотримане речове майно, а також бездіяльність останнього щодо неоформлення документів для надання їх у структурні підрозділи Пенсійного фонду України для оформлення пенсії.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про те, що позивачу було достеменно відомо про своє звільнення з військової служби у серпні 2008 року.

На користь цього висновку свідчить й те, що 07.08.2008 ОСОБА_1 звертався із рапортом до уповноваженого управління Міністерства оборони України про проведення фінансових розрахунків та виплати належного грошового забезпечення, а також надання документів для призначення пенсії (а.с. 34).

У свою чергу, із позовом про визнання незаконним такого звільнення, скасування відповідних наказів та поновлення на військовій службі позивач звернувся до суду 12.01.2024, тобто поза межами як місячного строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України у чинній редакції, так й із пропуском річного строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, що була чинною у 2008 році.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав, що у спірному випадку відлік строку звернення до суду із вказаними позовними вимогами починається з дня, наступного за днем звільнення позивача з військової служби, однак помилково вважав зазначеною датою 27.04.2008 - день, наступний за днем прийняття наказу Міністра оборони України від 26.04.2008 №297 про звільнення з військової служби, а не 08.08.2008 - день, наступний за днем виключення ОСОБА_1 07.08.2008 із списків особового складу військової частини.

У свою чергу, здійснення перегляду в апеляційному порядку постанови суду у справі №2а-60/10 лише 12.12.2023 жодним чином не змінює момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про своє звільнення з військової служби. До того ж, з огляду на зміст постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05.02.2010 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023, вирішення спору у справі №2а-60/10 не впливало на правомірність/протиправність звільнення ОСОБА_1 з військової служби у 2008 році, адже спір стосувався виплати заборгованого грошового забезпечення та оформлення документів для призначення пенсії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами про визнання незаконним звільнення, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення матеріального і грошового забезпечення, а також відсутності з огляду на наявні у матеріалах справи документів поважних причин для його поновлення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Київський окружний адміністративний суд не врахував, що поряд із згаданими вище позовними вимогами ОСОБА_1 заявляв вимогу про визнання протиправними дій і бездіяльності Міністерства оборони України щодо визнання протиправними дій і бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповідей на письмові заяви ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України від 10.07.2023 та від 21.08.2023 у визначений законодавством термін.

Щодо оскарження відповідних дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень процесуальний закон не встановлює спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а відтак, всупереч висновків суду першої інстанції, звернення до суду із вказаними позовними вимогами 12.01.2024 мало місце із дотриманням визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку, що свідчить про помилковість висновків суду про необхідність повернення без розгляду всієї позовної заяви.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні мотиви та обґрунтування висновків щодо дотримання чи недотримання позивачем строків звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій і бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповідей на письмові заяви ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України від 10.07.2023 та від 21.08.2023 у визначений законодавством термін.

Поміж іншим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, а не п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, як помилково зазначив суд першої інстанції, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає зміні у відповідній частині.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху та позивачу надається десятиденний строк, протягом якого останній має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Скорочення такого строку законодавцем не передбачено, а тому надання позивачу ухвалою від 21.05.2024 п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви не узгоджується з приписами ч. 1 ст. 123 КАС України.

Разом з тим, зважаючи на те, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви постановлена 31.07.2024, тобто більш ніж через два місяці з дня отримання судом 27.05.2024 заяви (клопотання) позивача про поновлення пропущеного строку із доданими до неї документами, що наведений процесуальний недолік не зумовив порушення права особи на подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції вирішувалося питання про відповідність позовної заяви вимогам статтей 160, 161 КАС України, а також питання про повернення позовної заяви поза межами п`ятиденного строку, визначеного ч. 1 та ч. 5 ст. 160 КАС України, однак указані процесуальні недоліки самі по собі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У свою чергу, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що його неправильно називав суд першої інстанції у процесуальних документах, адже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 248 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається з, зокрема, вступної частини із зазначенням, зокрема, імен (найменувань) учасників справи. При цьому під іменем у розумінні процесуального закону вважається прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України). Процесуального статусу «людина» Кодекс адміністративного судочинства України не містить.

Також необґрунтованим є твердження апелянта про незабезпечення судом першої інстанції отримання позивачем у визначений КАС України спосіб ухвали від 21.05.2024 про залишення позовної заяви без руху, оскільки поряд з направленням копії судового рішення рекомендованим повідомленням на адресу позивача (ч. 9 ст. 169 КАС України) законодавцем передбачено можливість вручення такого судового рішення під розписку учаснику справи (п. 1 ч. 6 ст. 251 КАС України).

Як було встановлено вище, копію ухвали від 21.05.2024 про залишення позовної заяви без руху позивач отримав особисто у приміщенні суду 24.05.2024 (а.с. 20). Отже твердження останнього про те, що відповідну ухвалу ним не було отримано у встановлений процесуальним законом спосіб, є безпідставним.

Щодо аргументів апеляційної скарги про розгляд питання про повернення позовної заяви упередженим судом, оскільки заява про відвід судді необґрунтовано залишена без задоволення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Із змісту заяви про відвід судді вбачається, що підставами її подання позивач визначив порушення суддею строку вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам КАС України, неправильне зазначення статусу позивача («фізична особа» замість «людина»), ненадсилання на адресу ОСОБА_1 копії ухвали від 21.05.2024, а її вручення у приміщенні суду, надання п`яти замість десятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви за правилами ст. 123 КАС України, необґрунтованість постановленої ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За наслідками розгляду цієї заяви суддя Київського окружного адміністративного суду ухвалою від 25.07.2024 відмовила в її задоволенні та передала на розгляд іншому судді, який ухвалою від 26.07.2024 відмовив у задоволенні цієї заяви ОСОБА_1 з підстав відсутності будь-яких причин та умов, які б свідчили про можливість виникнення сумнівів у неупередженості судді Горобцової Я.В.

У площині наведеного колегія суддів з огляду на зміст заяви позивача про відвід судді звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, висловлені позивачем у заяві про відвід судді підстави для її відводу не містять обставин, які б свідчили про існування сумнівів в неупередженості судді.

За таких обставин посилання апелянта на те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу є обґрунтованими, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення усієї позовної заяви.

Так, суд першої інстанції, правильно вказавши на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із вимогами про визнання незаконним звільнення, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення матеріального і грошового забезпечення, повернув її на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169, а не п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у мотивувальній частині.

У свою чергу, суд першої інстанції необґрунтовано повернув позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій і бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповідей на письмові заяви ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України від 10.07.2023 та від 21.08.2023 у визначений законодавством термін, що має своїм наслідком скасування судового рішення у відповідній частині із направленням справи у відповідній частині на продовження розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково - ухвалу суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, скасувати в частині, а справу у відповідній частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року - змінити у мотивувальній частині та скасувати в частині повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання протиправними дій і бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповідей на письмові заяви ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України від 10.07.2023 та від 21.08.2023 у визначений законодавством термін.

Справу у цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна