Справа № 160/10248/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування наказів,
19.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якій позивач просить:
визнати неправомірним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 687/ПС про анулювання дозволу № 0379.21.12 від 21.07.2021 р. (на виконання робіт підвищеної небезпеки);
визнати неправомірним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 692/ПС про анулювання дозволу № 0311.22.12 від 05.04.2022 р. (на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки).
На обґрунтування позовної заяви зазначено, що Наказами Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 687/ПС та № 692/ПС, відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону праці», п. 17 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1107 (із змінами), у зв`язку зі створенням перешкод під час проведення посадовими особами центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці або його територіального органу перевірки додержання вимог законодавства про охорону праці було відповідно анульовано дозволи № 0379.21.12 від 21.07.2021 р. (на виконання робіт підвищеної небезпеки) та № 0311.22.12 від 05.04.2022 р. (на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки), які видані ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Позивач переконаний, що Накази Відповідача від 17.04.2024 р. № 687/ПС, № 692/ПС є неправомірними та такими, що прийняті без врахування усіх обставин порядку дотримання підприємством вимог з охорони праці. Позивач, уважає, що про прийнятті наказів Відповідач перевищив надані йому чинним законодавством повноваження, оскільки є необґрунтованою підстава для анулювання документа дозвільного характеру - створення перешкод під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року поновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування наказів та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Згідно з актами Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці від 30.11.2023 року, 04.12.2023, 06.12,2023 та 07.12.2023, які були оформлені у довільній формі, встановлено факт недопуску Позивачем посадових осіб Управління держпраці, з причин - відсутність заявки про видачу тимчасових пропусків від уповноваженої особи підприємства.
Керівником ПАТ ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» не було надано вичерпного переліку документів визначених вимогами про надання документів, з посиланням на те, що представники відповідача не надали уповноваженій особі підприємства належним чином оформленого направлення, тому в допуску до проведення такої перевірки їм було відмовлено. Отже, дійсною підставою для відмови в допуску представникам Південно-Східного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до проведення контролюючого заходу стало вручення представнику підприємства направлення, що за своїм змістом не відповідає вимогам от. 6 Закону, а не відмова у видачі представникам Держпраці тимчасових перепусток, як зазначено у Акті.
На підставі ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та п. 17 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011 та протоколу засідання Комісії Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з розгляду матеріалів щодо наявності підстав для анулювання дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки від 17.04.2024 № 2.
Не погодившись із наказами відповідача від 17.04.2024 р. № 687/ПС про анулювання дозволу № 0379.21.12 від 21.07.2021 р. (на виконання робіт підвищеної небезпеки) та від 17.04.2024 р. № 692/ПС про анулювання дозволу № 0311.22.12 та від 05.04.2022 р. (на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки), позивач звернувся до суду з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку зазначеним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 року №2806-ІУ(далі Закон №2806-ІУ), Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року №2694-ХІІ (далі Закон №2694-ХІІ), Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1107 (далі Порядок №1107).
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення) установлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 7 згаданого Положення, Державна служба з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру та державних адміністраторів визначено Законом №2806-ІУ.
Частиною 7 статті 4-1 згаданого Закону №2806-ІУ передбачено, що дозвільний орган анулює документ дозвільного характеру з таких підстав:
звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру;
- наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом;
- наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації;
2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.
Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 21 Закону № 2694-XII роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Також, ст. 21 Закону №2694-XII передбачено вичерпний перелік підстав для анулювання дозволу, а саме: заява роботодавця або уповноваженої ним особи про анулювання дозволу;
припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація) або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем;
виявлення у поданих роботодавцем документах недостовірних відомостей щодо підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
- повторне порушення вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
- виникнення аварії, вибуху, пожежі, нещасного випадку, якщо в акті розслідування встановлено, що причиною такої події стало недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
- створення перешкод під час проведення посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або його територіального органу перевірки додержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл.
Крім того, вказаною статтею Закону №2694-XII встановлено, що про анулювання дозволу роботодавець повідомляється у письмовій формі із зазначенням підстав щодо анулювання цього дозволу протягом п`яти днів з дня прийняття рішення органом, який видав дозвіл.
Стаття 21 Закону №2694-XII є спеціальною нормою, що регламентує видачу, переоформлення, анулювання дозволу.
Зі змісту вищевказаних норма вбачається, що дозвільний орган при застосуванні такого виняткового заходу як анулювання дозволів повинен довести наявність сукупно щонайменше двох обставин (фактів):
- проведення перевірки додержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
- створення перешкод під час проведення такої перевірки суб`єктом господарювання.
Позивач, не погодившись, зокрема із вказаним Наказом № 360/ПС-ЗК від 29.11.2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом.
У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд зазначає, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.
Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 № 161/4497/16-а, від 24.12.2019 у справі № 360/403/19, від 13.10.2020 у справі № 809/1185/16.
Суд, зауважує, що вищевказаним рішенням суду встановлено, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у відповідності до ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V мав правові підстави для не допуску відповідача до перевірки, у зв`язку з невідповідністю розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю), що встановлені ст. 6 Закону № 877-V.
У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд звертає увагу, що відповідач наказу від 29.11.2023 року за номером № 260/ПС-ЗК суду не надав, що також свідчить про недотримання відповідачем порядку проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю).
Отже, посилання Відповідачем, як підставу для прийняття Наказів № 687/ПС, № 692/ПС від 17 квітня 2024 року про анулювання дозволів, зокрема створення Позивачем перешкоди під час проведення посадовими особами Держпраці позапланової перевірки є неправомірним, оскільки позивач скористався своїм правом на недопуск для проведення перевірки без належного оформленого на її проведення документа.
Щодо підстави анулювання дозволів через виникнення нещасного випадку якщо в акті розслідування встановлено, що причиною такої події стало недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозволи.
Водночас у зазначеному Акті розслідування та у оскаржуваних Наказах № № 687/ПС, 692/ПС відсутні будь які обґрунтування того, що причиною такої події стало недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки саме за цими дозволами.
Дозволи № 0311.22.12 від 05.04.2022 р. (на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки) та № 0379.21.12 від 21.07.2021 р. (на виконання робіт підвищеної небезпеки), містять переліки робіт/машин, механізмів, які вочевидь не мають жодного стосунку до виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки за яким стався нещасний випадок відповідно до висновків Акта розслідування.
Таким чином, наказ як акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості.
В даному випадку, акт індивідуальної дії про анулювання дозволу, впливає на права та інтереси позивача, прийняття такого рішення суб`єкта владних повноважень (акту індивідуальної дії) повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.
Відтак, спірні накази Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 687/ПС та від 17.04.2024 р. № 692/ПС року порушує принцип правової визначеності та не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, наведеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ці обставини є підставами для визнання їх протиправними та скасування.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем у відзиві на позов та доданими до нього копіями документів не доведено належними, достатніми і допустимими доказами правомірність і законність прийняття оспорюваних наказів з урахуванням встановлених судом обставин, аналізу вищенаведених чинних норм законодавства, які не спростовані відповідачем будь-якими іншими доказами.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, щодо прийнятих спірних наказів, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо не спростовують.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних наказів, суд приходить до висновку, що відповідачем оскаржувані накази від 17.04.2024 р. № 687/ПС та від 17.04.2024 р. № 692/ПС року про анулювання дозволу прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з порушенням вимог вищенаведеного законодавства, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тобто, без дотримання критеріїв, визначених ч.2 ст.2 наведеного Кодексу.
Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, а також з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4844,80 грн підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування наказів - задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 687/ПС про анулювання дозволу № 0379.21.12 від 21.07.2021 р. (на виконання робіт підвищеної небезпеки).
Визнати неправомірним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 17.04.2024 р. № 692/ПС про анулювання дозволу № 0311.22.12 від 05.04.2022 р. (на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев