Справа № 120/6873/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 грудня 2024 р. Справа № 120/6873/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

27.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказав, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №12 від 02.05.2024 року його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вказав, що під час несення служби внаслідок бойових дій отримав вогнепальне кульове сліпе осколкове поранення, в результаті чого у період з 07.09.2023 року по 08.09.2023 року перебував у КНП "Міська лікарня №9" Запорізької міської ради, з 09.09.2023 року по 10.09.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Міська лікарня №4" Дніпровської міської ради, з 11.09.2023 року по 18.09.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Вінницька міська клінічна лікарня №1", з 18.09.2023 року по 13.10.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Іллінецька міська лікарня".

Вподальшому, рішенням позаштатної комісії ВЛК від 12.10.2023 року позивача направлено на реабілітацію до військової частини НОМЕР_2 на 30 днів, у період з 18.12.2023 року по 26.12.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 , у період з 26.12.2023 року по 18.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Київська міська клінічна лікарня №1", у період з 17.02.2024 року по 23.03.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 .

Крім цього, у період з 17.11.2023 року по 16.12.2023 року, з 19.01.2024 року по 17.02.2024 року, з 24.03.2024 року по 23.04.2024 року перебував у відпустці у зв`язку із лікуванням.

Разом з тим, на думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки останнім ненараховано та не виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн., право на яку передбачено пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 07.09.2023 року по 23.04.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

31.07.2024 року представником відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що на підставі рапорту позивача про нарахування додаткової винагороди за 2023-2024 роки у зв`язку з лікуванням після отриманого поранення, військовою частиною нарахована та виплачено додаткову нагороду, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розрахунку на місяць пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Зокрема, ОСОБА_1 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно за період лікування в лікувальних в закладах охорони здоров`я з 07.09.2023 року по 16.11.2023 року - стаціонарне лікування, з 14.11.2023 року - відпустка для лікування після поранення; з 26.12.2023 року по 18.01.2024 року - стаціонарне лікування, з 18.01.2024 року відпустка для лікування після поранення, з 17.02.2024 року по 23.03.2024 року - стаціонарне лікування.

Вказав, що на картковий рахунок позивача 28.05.2024 року зараховано суму у загальному розмірі 448016, 13 грн., що включає:

- додаткову винагорода за листопад 2023 року - 98500,00 грн.;

- додаткову винагорода за грудень 2023 року - 79435,48 грн.;

- додаткову винагорода за січень 2024 року - 98500,00 грн.;

- додаткову винагорода за лютий 2024 року - 98500,00 грн.;

- додаткову винагорода за березень 2024 року - 73080,65 грн.

Разом з тим, представник відповідача зазначив, що додаткова грошова винагорода за період з 24.03.2024 року по 23.04.2024 року не виплачувалась, оскільки у зазначений період відповідно до довідки №451/1 від 21.03.2024 року позивачу надано звільнення від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів, а не відпустка за станом здоров`я після лікування внаслідок поранення. Вказав, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 виплата додаткової грошової винагороди за період звільнення від виконання службових обов`язків не передбачена.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

13.11.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що з 07.09.2023 року він перебував на стаціонарному лікуванні, проте додаткову винагороду нараховано лише з листопада 2023 року, на переконання позивача нарахування додаткової винагороди за вересень 2023 року та жовтень 2023 року не відбулося.

При цьому, доводи відповідача стосовно того, що в період з 24.03.2024 року по 23.04.2024 року виплата додаткової грошової винагороди за період звільнення від виконання службових обов`язків не передбачена, а тому вважає безпідставними, оскільки на переконання позивача у зазначений період йому була надана відпустка на підставі висновків військово-лікарської комісії.

Таким чином, позивач вважає, що наявні законні підстави для отримання додаткової винагороди в розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

06.09.2023 року за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини і стримування збройної агресії російської федерації, виконання бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , солдат ОСОБА_1 одержав вогнепальне кульове сліпе поранення правової кисті з відкритим переломом кістки-трапеції (з дефектом), крайові переломи човноподібної та голівчастої кісток. Забійно-рвані рани правої кістки з пошкодженням сухожилля згиначів 1-2 пальців, середнього нерву, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №3247 від 22.09.2023 року.

Відповідно до виписки з медичної карти хворого №10527 в період з 07.09.2023 року по 08.09.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Міська лікарня №9" Запорізької міської ради травматолого-ортопедичне відділення.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №28173 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня №4" Дніпровської міської ради в період з 08.09.2023 року по 10.09.2023 року.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4189/1 в період з 11.09.2023 року по 18.09.2023 року перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві "Вінницька міська клінічна лікарня №1".

Згідно із перевідного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2376 в період з 18.09.2023 року по 13.10.2023 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Іллінецька міська лікарня" Іллінецької міської ради. За рішенням позаштатної військово-лікарської комісії "Іллінецька міська лікарня" Іллінецької міської ради від 12.10.2023 року протокол №48, позивача направлено на реабілітацію до Військовій частині НОМЕР_2 . Довідкою військово-лікарської комісії №126 від 12.10.2023 року, встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): ступінь тяжкості поранення - Тяжкий, згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №1505 в період з 13.10.2023 року по 16.11.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_2 .

З 17.11.2023 року по 16.12.2023 року відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 року №2169 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я після лікування внаслідок поранення.

Відповідно до довідки №1262 від 19.12.2023 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації Військової частини НОМЕР_3 в період з 18.12.2023 року по 19.12.2023 року.

Згідно перевідного епікризу із медичної карти хворого №16465 в період з 26.12.2023 року по 12.01.2024 року позивач надійшов у відділення травматології Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна лікарня №1" для планового оперативного втручання.

Відповідно до виписного епікризу №203 в період з 12.01.2024 року по 18.01.2024 року для подальшого лікування та реабілітації позивач направлений до Військової частини НОМЕР_3 та госпіталізований у відділення медичної реабілітації хірургічного профілю.

З 19.01.2024 року по 17.02.2024 року відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 року №154 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я після лікування внаслідок поранення.

Відповідно до довідки до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №278 в період з 17.02.2024 року по 23.03.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_2 .

21.03.2024 року позивачем подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення його від виконання службових обов`язків на підставі висновку військово-лікарської комісії терміном 30 календарних днів (на строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу) у період з 24.03.2024 року по 23.04.2024 року.

Відповідно до абзацу 12 свідоцтва про хворобу №451 позивачу встановлено наступний причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Поранення (травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки останнім ненараховано та невиплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн., право на яку передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 07.09.2023 року по 23.04.2023 року в розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі-Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону №2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі-Закон №2011-ХІІ) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2-4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі-Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі-Постанова №168).

Положеннями пункту 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Положеннями пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вказана постанова набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01.04.2022 року до Постанови №168 Постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2023 року під час безпосереднього виконання бойових завдань позивач одержав вогнепальне кульове сліпе поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою Військової частини НОМЕР_1 №3247 від 22.09.2023 року.

Судом встановлено, що в період з 07.09.2023 року по 08.09.2023 року, з 08.09.2023 року по 10.09.2023 року, з 11.09.2023 року по 18.09.2023 року, з 18.09.2023 року по 13.10.2023 року, з 13.10.2023 року по 16.11.2023 року, з 18.12.2023 по 19.12.2023 року, з 26.12.2023 року по 18.01.2023 року, з 19.01.2024 року по 17.02.2024 року, з 17.02.2024 року по 23.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. У період з 17.11.2023 року по 16.12.2023 року та з 19.01.2024 року по 17.02.2024 року позивач перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

При цьому суд зазначає, що час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), також включається до періоду за який позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у збільшеному розмірі до 100000 грн. пропорційно на місяць.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у вказані періоди позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, а тому наявні правові підстави для отримання позивачем додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Водночас, з наданих відповідачем доказів встановлено, що за листопад 2023 року ОСОБА_1 військовою частиною нараховано та виплачено додаткову винагороду в сумі 98500,00 грн., за грудень 2023 року в сумі 79435,48 грн., за січень 2024 року в сумі 98500,00 грн., за лютий 2024 року в сумі 98500,00 грн., за березень 2024 року в сумі 73080,65 грн., вказані обставини позивачем не заперечуються та не спростовуються.

Натомість, позивач у відповіді на відзив вказує, що додаткова грошова винагорода в розмірі 100000 грн. пропорційно на місяць перебування на стаціонарному лікуванні у вересні та жовтні не виплачувалась, а в грудні нарахована у меншому розмірі ніж встановлено Постановою №168.

Суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів, що свідчать про нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 07.09.2023 по 31.10.2023 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено наявність відповідних обставин та не надано доказів, що підтверджують нарахування додаткової грошової винагороди за спірний період.

Суд звертає увагу, що Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.01.2024 року по справі №120/5894/23.

З вищезазначеного слідує, що обидві наведені умови для виплати додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні дотримані та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується нарахованої та виплаченої додаткової грошової винагороди у грудні 2023 році, то суд звертає увагу, що така виплачена пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я та на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, період перебування позивача на лікуванні з 07.09.2023 по 31.10.2023 року та повинен зараховуватись до періоду за який позивач має право на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. на місяць відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Беручи до уваги вищевказане та враховуючи те, що відповідачем не виплачено позивачу додаткову винагороду за з 07.09.2023 по 31.10.2023 року, суд приходить до висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме - за період з 07.09.2023 по 31.10.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Разом з тим, суд зауважує, що позовні вимоги в частині нарахуванні позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 період з 24.03.2024 року по 23.04.2024 року задоволенню не підлягають, оскільки у вказаний період відповідно до довідки №451/1 від 21.03.2024 року та рапорту позивача від 21.03.2024 року, останній був звільнений від виконання службових обов`язків на 30 календарних днів, а не перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Водночас, виплата додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за період звільнення від виконання службових обов`язків Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" не передбачена.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, збільшеної до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 07.09.2023 по 31.10.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 07.09.2023 по 31.10.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович