Справа № 160/24759/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24759/24
(суддя Рябчук О.С., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/24759/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 вересня 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.08.2024 року № 47 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1992 р. по 29.01.1993 р;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 21.08.2024 року згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 Ш788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-УТІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020. Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки така відмова суперечить Рішенню Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.08.2024 року № 47 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1992 р. по 29.01.1993 р. та до пільгового стажу роботи по Списку № 2 періоди роботи з 16.01.2013 р. по 07.12.2014 р. та 08.12.2019 р. по 30.06.2024 р.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що позивач досягла пенсійного віку 50 років, що є достатнім для призначення пенсії за списком №2 на умовах пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом 213-VІІ та має необхідний стаж роботи в тому числі за Списком №2. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ. Також, суд першої інстанції зазначив, що позивач не є відповідальною особою за проведення атестації робочого місця, а тому не може зазнавати негативних наслідків у зв`язку з її несвоєчасним проведенням. Задовольняючи позов в частині зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1992 року по 29.01.1993 року, суд першої інстанції виходив з того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, що відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного суду від 24.05.2018 р. №490/12392/16-а, від 29.03.2019 р. №548/2056/16-а, від 28.02.2018 р. №428/7863/17, від 04.09.2018 р. №423/1881/17.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач не набула необхідного спеціального стажу та не досягла пенсійного віку для призначення їй пільгової пенсії. Також, скаржник зазначає про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 29.07.1992 року по 29.01.1993 року та до пільгового стажу роботи по Списку № 2 періоди роботи з 16.01.2013 року по 07.12.2014 року та 08.12.2019 року по 30.06.2024 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.08.2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.7).

Заяву ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким 29.08.2024 року було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №47, що вмотивоване недосягненням заявницею пенсійного віку.

Цим же рішенням наведено розрахунок стажу роботи ОСОБА_1 , а саме:

- страховий стаж особи становить 33 роки 11 місяців 18 днів;

- пільговий стаж особи за Списком № 2 становить 24 роки 05 місяців 27 днів.

За доданими документами до пільгового та страхового стажу зараховано всі періоди (а.с.26).

Законність та обґрунтованість рішення відповідача-1 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 року прийнятій у справі №360/3611/20 зробила висновок про те, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення від 29.08.2024 року № 47 та як наслідок необхідності його скасування.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1992 року по 29.01.1993 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначає про неможливість зарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу роботи ОСОБА_1 через наявність виправлення у трудовій книжці позивача дати наказу про звільнення, що свідчить про порушення порядку ведення такої трудової книжки.

Позивачем до матеріалів справи надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення 28.07.1992р. та яка має наступні записи щодо спірних періодів:

- Завод «Павлоградхиммаш»;

- 29.07.1992 прийнята в механічний цех № 12 учнем оператору станків ЧПУ. Наказ № 151 від 28.07.1992;

- 04.11.1992 присвоєно 2 розряд оператору станків з ЧПУ в механічному цеху № 12. Наказ № 4469 від 05.11.1992;

- 29.01.1993 звільнена по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Наказ № 28 від 29.01.1993;

- 08.02.1993 прийнята робітницею озеленення у Державне відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля».

Запис про звільнення з цього підприємства у трудовій книжці містить виправлення (а.с.28).

Так, в даті наказу про звільнення маються виправлення з « 29.11.1993 року» на « 29.01.1993 року».

При вирішенні цих спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує те, що за записами трудової книжки: позивачку звільнено 29.01.1993 року, а згідно з записом №5 позивачку з 08.02.1993 року прийнята робітницею озеленення у Державне відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля», а тому виправлення дати наказу у записі №4 з « 29.11.1993 року» на « 29.01.1993 року» є логічним та відповідає послідовності записів в трудовій книжці позивачки.

Згідно з правовою позицією викладеною в постановах Верховного суду від 24.05.2018 р. №490/12392/16-а, від 29.03.2019 р. №548/2056/16-а,від 28.02.2018 р. №428/7863/17, від 04.09.2018 р. №423/1881/17 позивач не несе відповідальності за заповнення та зберігання трудових книжок. Не належний порядок заповнення трудової книжки з вини відповідальної особи підприємства не може бути підставою для обмеження права особи на призначення пенсії. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції про зарахування до пільгового стажу роботи по Списку № 2 періоду роботи позивача з 16.01.2013 року по 07.12.2014 року та 08.12.2019 року по 30.06.2024 року, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а зробила висновок, який у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковим для врахування під час розгляду аналогічних спорів, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що висновки суду в резолютивній частині постанови - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору, суд звертає увагу на те, що у резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.

Суд першої інстанції зробивши правильний висновок про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 29.08.2024 року № 47, яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії позивача та, як наслідок необхідності його скасування, помилково зобов`язав іншого суб`єкта, а саме управління Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Дії зобов`язального характеру щодо розгляду заяви з призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, шляхом заміни в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/24759/24 року слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області», з одночасним виключення з мотивувальної частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/24759/24 слід залишити без змін.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1, 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/24759/24 змінити шляхом заміни слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області» в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року, з одночасним виключення з мотивувальної частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/24759/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов