Справа № 520/19731/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 р.Справа № 520/19731/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 15.10.24 року по справі № 520/19731/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22169/2420 від 24.04.2024. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 4549,28 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі №520/19731/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22169/2420 від 24.04.2024 та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 4549, 28 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що для обрахунку граничного обсягу доходу для другої групи єдиного податку має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин, тобто отримання доходу на другій групі єдиного податку позивачем у 2023 році. А саме п. 291.4 ПКУ, відповідно до якого, у період з 01.01.2023 по 31.07.2023 граничний обсяг доходу для другої групи єдиного податку був 5 587 800, 00 грн та який не був перевищений платником податків. Позивач зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував підпункт 9-1.4.3 підпункту 1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та зроблені на його підставі висновки контролюючого органу щодо перевищення платником протягом календарного року встановленого обсягу доходу платника єдиного податку другої групи. При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України обсяг доходу платника єдиного податку другої групи не повинен перевищувати 834 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що становить 5587800,00 грн. Виходячи з довідкових декларацій за січень та лютий 2023 року та банківської виписки АТ «Райффайзен Банк» за рахунком: НОМЕР_1 позивач не перевищив з 01.01.2023 до 31.07.2023 граничний обсяг доходу платника єдиного податку другої групи в 2023 році. Зі змісту наведеного слідує, що до набрання чинності підпунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ обсяг доходу Позивача (5 551 045,00 грн) перебував в межах, визначених підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (5 587 800,00 грн). Відповідач не вказує в спірному рішенні про порушення позивачем податкового законодавства після набрання чинності Законом №3219. Позивач не перевищував до 31.07.2023 граничного обсягу доходу, встановленого на 2023 рік в розмірі 5587800,00 грн. Отже, оскільки за підсумками 2023 року обсяг доходу позивача не перевищив граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи, встановленого на 2023 рік відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, висновок про перевищення позивачем такого обсягу доходу є безпідставним.

Відповідач, Головне управління ДПС в Харківській області, направив адресу Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали даної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25.03.2024 Київським відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України, у порядку статті 76 та статті 86 розділу ІІ ПК України, проведено камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданої за 2023 рік.

Під час камеральної перевірки використано: ІКС «Податковий блок», податкову декларація платника єдиного податку від 18.01.2024 року за №.

Відповідно до Реєстру платників єдиного податку позивач зареєстрований платником єдиного податку 2 групи з 01.10.2021 року (ставка 10%), з 01.12.2021 року (ставка 20 %). З 08.02.2023 по 31.07.2023 був платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на перiод дiї воєнного, надзвичайного стану в Українi (ставка 2 %). З 01.08.2023 року платник єдиного податку 2 групи (20 %).

Код виду економічної діяльності за КВЕД (основний): 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Перевіркою показників податкової декларації ФОП ОСОБА_1 встановлені порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.2 пункту 296.5, статті 296 розділу ХІУ Кодексу, а саме: платником податків у 2023 році не визначено обсяг доходу, встановлений п. 291.4 ст. 291 Кодексу, пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, та не задекларовано податкове зобов`язання з єдиного податку за ставкою 15 відсотків у сумі 413571, 75 грн. з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Кодексу.

За результатом вказаної перевірки складено акт від 25.03.2024 №11559/20-40-24-20- 06, який було направлено декларанту засобами поштового зв`язку та повернуто 13.04.2023 за закінченням терміну зберігання.

Заперечення на акт камеральної перевірки до ГУ ДПС не надходило.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2024 №0/22169/2420, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі (за податковим зобов`язанням 413571,75 грн.; за штрафними санкціями 41357,17 грн.), всього 454928,92 гривень.

Податкове повідомлення-рішення було направлено декларанту засобами поштового зв`язку та повернуто 13.05.2023 за закінченням терміну зберігання.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки від 25.03.2024 №11559/20-40-24-20- 06 знайшли своє підтвердження, а відтак ГУ ДПС діяло у порядку, на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України та податкове повідомлення рішення від 24.04.2024 №0/22169/2420, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі (за податковим зобов`язанням 413571,75 грн.; за штрафними санкціями 41357,17 грн.), всього 454928,92 гривень, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Згідно з п. 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 291.3 статті 291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пп. 2 п. 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено в розмірі 6700 грн.

Тобто, обсяг доходу суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування, протягом 2023 календарного року не повинен перевищувати - 5587800,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 у 2023 році перебував:

- з 01.01.2023 по 07.02.2023 - платником єдиного податку 2 групи (ставка 20%);

- з 08.02.2023 по 31.07.2023 - платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на перiод дiї воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2%);

- з 01.08.2023 по 31.12.2023 - платником єдиного податку 2 групи (ставка 20%).

За 2023 звітний рік ФОП ОСОБА_1 було подано, зокрема:

- 09.03.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за лютий 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 5167525,00 грн, сума податкового зобов`язання 103350,50 грн;

- 06.04.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за березень 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 15061730,00 грн, сума податкового зобов`язання 301234,60 грн;

- 04.05.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за квітень 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 0 грн, сума податкового зобов`язання 0 грн;

- 08.06.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за травень 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 111317,19 грн, сума податкового зобов`язання 2226,34 грн;

- 06.07.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за червень 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 2893188,10 грн, сума податкового зобов`язання 57869,76 грн;

- 04.08.2023 податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні за липень 2023 року задекларований обсяг доходу за ставкою 2% - 9403510,02 грн, сума податкового зобов`язання 188070,20 грн;

- 18.01.2024 - податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за звітний 2023 рік - задекларована загальна сума доходу за звітний (податковий) період - 5551045,00 грн, щомісячні авансові внески: за I квартал 1340,00 грн, за II квартал 0 грн, за III квартал 2860,00 грн, за IV квартал 4020,00 грн.

Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» внесені доповнення до підрозділу 8 «Особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Відповідно до підпункту 9-1.4.3 пункту 9-1 цього підрозділу у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

ФОП ОСОБА_1 в 2023 році перебував на особливих умовах 6 місяців (лютий-липень) та платником єдиного податку 2 групи перебував - 6 місяців (січень, серпень-грудень).

Сума задекларованого доходу ФОП ОСОБА_1 , складає 5551045,00 грн.

За висновками контролюючого органу, з чим погодився суд першої інстанції, з урахуванням пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України граничний обсяг доходу позивача повинен складати 2 793 900,00 грн. (5587800,00 грн./12 міс. х 6 міс. перебування платником ЄП на 2 групі).

Крім того, в своєму відзиві на апеляційну скаргу, відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 був обізнаний про зміни податкового законодавства та мав достатньо часу для прийняття рішення про подальші шляхи реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності.

Проте, колегія суддів не погоджується з даною позицією податкового органу, з якою погодився суд першої інстанції, оскільки дохід у розмірі 5551045,00 грн., який не перевищує максимальний розмір для платників 2 групи, позивачем отримано у період з 01.01.2023 року по 07.02.2023 року, тобто ще до прийняття Закону України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ, доказів того, що позивач з 01.08.2023 по 31.12.2023 отримував будь-який дохід, матеріали справи не містять, відповідних доказів відповідачем надано не було.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивачем на підтвердження отримання зазначеного доходу до 01.08.2023 надано виписку АТ "Райффайзен Банк" за рахунком: UA66 3808 0500 0000 0026 0017 7676 2, відповідно до якої сума у розмірі 5 551 045,00 грн. була отримана у період з 14.01.2023 по 07.02.2023.

Відповідно наданої виписки АТ "Райффайзен Банк" за рахунком: НОМЕР_1 , дохід складає 378 400, 00 грн (14.01.2023) + 378 400, 00 грн (14.01.2023) + 442 255,00 грн (14.01.2023) + 399 685, 00 грн (14.01.2023) + 496 650,00 грн (18.01.2023) + 283 800,00 грн (21.01.2023) + 295 625,00 грн (21.01.2023) + 444 620,00 грн (25.01.2023) + 345 290,00 грн (25.01.2023) + 260 935,00 грн (28.01.2023) + 378 400, 00 грн (28.01.2023) + 302 720,00 грн (28.01.2023) + 274 340,00 грн (28.01.2023) + 318 880,00 грн (31.01.2023) + 260 150,00 грн (07.02.2023) + 290 895, 00 грн (07.02.2023) = 5 551 045,00 грн.

Отже, на час отримання позивачем доходу на другій групі єдиного податку, граничний обсяг доходу, визначений п. 291.4 ст. 291 ПК України, не було перевищено, а набуття чинності Законом №3219-ІХ, що відбулось після отримання позивачем доходу, не може бути підставою для збільшення її податкового зобов`язання.

Слід звернути увагу на те, що дія нормативно-правових актів показує процес їх функціонування в суспільстві. Положення податкового законодавства мають перспективну правову природу дії та мають застосовуватися з дати введення відповідного закону в дію, набрання ним чинності. З цього моменту акт набуває юридичної сили, тобто розпочинається його нормативно-регулятивний вплив на суспільні відносини, що полягає у забезпечуваній державою формальній можливості використання або формальній необхідності виконання (дотримання) закріплених норм.

Крім того, ч.1 ст. 58 Конституції України закріплено принцип незворотності дії закону у часі. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Так, Закон №3219-ІХ, який став підставою для прийняття спірного рішення, не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20.09.2024 року у справі №380/30580/23.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних відносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі "YvonnevanDuyn v Home Office", відповідно до якого принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, чинним законодавством не створено такого правового регулювання і фактичних умов, за яких позивач міг завчасно передбачити відповідні наслідки, які будуть внесені Законом №3219-ІХ.

Матеріали справи не містять та до суду апеляційної інстанції податковим органом не було надано пояснень щодо підстав, за яких він вважає, що до позивача за період з 01.01.2023 по 07.02.2023 року є обґрунтованим застосування пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в редакції Закону України від 30.06.2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», що набрав чинності з 01.08.2023 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 не перевищено граничного обсягу доходу до 31.07.2023, встановленого на 2023 рік в розмірі 5587800,00 грн., а тому відсутні підстави для зменшення позивачу такого граничного обсягу доходу до набрання чинності Законом №3219-ІХ, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 24.04.2024 № 0/22169/2420 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Стосовно стягнення сплаченого судового збору ФОП ОСОБА_1 у розмірі 4 549 грн. 28 коп., слід зазначити наступне.

Якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 4 549 грн. 28 коп., згідно квитанції № 0.0..1 від 03.07.2024.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС України, за наслідками апеляційного перегляду справи, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 549 грн. 28 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 по справі № 520/19731/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22169/2420 від 24.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 4549 (чотири тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн. 28 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 26.12.2024 року