Справа № 240/32411/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/32411/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

25 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Моніча Б.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

05 листопада 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 жовтня 2024 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_2 , який з 01.04.2023 проходив службу на посаді водія десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що 07.06.2023 2 десантно-штурмова рота військової частини НОМЕР_1 виконувала бойове завдання поблизу АДРЕСА_1 , де внаслідок неодноразових бойових зіткнень зник безвісти водій десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.08.2023 №251 призначене службове розслідування за фактом зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_2 .

25.09.2023 за результатом службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №310, згідно якого старшого солдата ОСОБА_2 , водія десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 наказано вважати таким, що 07.06.2023 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил російської федерації в районі ведення бойових дій добровільно здався в полон.

Вважаючи протиправним наказ відповідача від 25.09.2023 №310 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що добровільно здався в полон, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

У частині 1 статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають такі значення:

виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);

службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №608 встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 3 розділу II Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) ( пункт 3 розділу II Порядку №608)

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VI Порядку №608).

Як вже зазначалося, 07.06.2023 виконуючи у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 бойові завдання поблизу АДРЕСА_1 зник безвісти водій десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з журналу бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.06.2023 №83 старшого солдата ОСОБА_2 , водія десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , визнано зниклим безвісти під час проходження військової служби при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувати збройної агресії Російської Федерації під час воєнних дій на території України. Також, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримано від ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про зниклого безвісти від 09.06.2023 №494, згідно з яким її сповіщено про те, що її син, старший солдат ОСОБА_2 , водій десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 07.06.2023 на позиціях поблизу АДРЕСА_1 внаслідок ворожого артилерійського обстрілу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.08.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №251 за фактом зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_2 призначено службове розслідування. Проведення розслідування покладено на офіцера цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 .

За результатами проведеного стосовно старшого солдата ОСОБА_2 службового розслідування складено акт службового розслідування від 25.09.2023, у якому капітан ОСОБА_3 пропонує старшого солдата ОСОБА_2 вважати таким, що 07.06.2023 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил російської федерації в районі ведення бойових дій добровільно здався в полон. Крім цього капітан ОСОБА_3 вбачає в діях солдата ОСОБА_2 ознаки злочину передбаченого ст.430 КК України.

З наявного в матеріалах справи акту службового розслідування від 25.09.2023 вбачається, що такий висновок капітан ОСОБА_3 зробив на підставі відео, розміщеного на одному з телеграм-каналів месенджера « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на якому солдат ОСОБА_2 , який рахувався зниклим безвісти, цілий та неушкоджений розповідає про те, як він добровільно зі своєю зброєю та боєприпасами залишив бойові позиції та перейшов на бік ворога - російської федерації, а також останній розповідає, що до нього добре ставляться та агітує інших військовослужбовців ЗСУ здаватися в полон рф. Крім цього, висновки акту службового розслідування капітан ОСОБА_3 обґрунтовує письмовими поясненнями інших військовослужбовців, зокрема військовослужбовця ОСОБА_4 , які зазначають про те, що ОСОБА_2 не лише добровільно здався в полон, а ще й перед добровільною здачею кинув в них бойову гранату та відкрив по ним вогонь з автоматичної зброї.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.09.2023 №310 "Про результати службового розслідування по факту добровільної здачі в полон водія десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 " було вирішено:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. Старшого солдата ОСОБА_2 , водія десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 07.06.2023 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил російської федерації в районі ведення бойових дій добровільно здався в полон.

3. Наказ довести до особового складу в частині, що його стосується.

Також, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що Територіальним управлінням ДБР, розташованим в м.Краматорськ, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000485 за ст.430 КК України, відкритого на підставі повідомлення керівника СІЗ ДВКР СБУ ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » про те, що водій десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 07.06.2023 в районі н.п. Кремінна, Луганської області добровільно здався в полон.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримано від ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про полон №599, згідно з яким її сповіщено про те, що її син, старший солдат ОСОБА_2 , водій десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який рахувався безвісти зниклим 07.06.2023 добровільно здався в полон.

До того ж, з наявного в матеріалах справи повідомлення Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 25.09.2023 №12781-23 слідує, що перебування старшого солдата ОСОБА_2 в полоні підтверджене державою-агресором через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста.

Як вже зазначалося, предметом спірних правовідносин у даній справі є правомірність прийнятого військовою частиною НОМЕР_1 наказу від 25.09.2023 №310 "Про результати службового розслідування по факту добровільної здачі в полон водія десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 ", яким наказано вважати старшого солдата ОСОБА_2 таким, що 07.06.2023 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації, в районі ведення бойових дій добровільно здався в полон.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 25.09.2023 №310 прийнятий військовою частиною НОМЕР_1 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, із врахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а докази, зібрані відповідачем під час службового розслідування, є допустимими, достовірними та достатніми для зробленого висновку про те, що старшого солдата ОСОБА_2 необхідно вважати таким, що добровільно здався в полон.

Крім того суд зауважує, що відповідач, з`ясувавши в ході проведення службового розслідування, що правопорушення військовослужбовця ОСОБА_2 містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 430 КК України письмово повідомив про це орган досудового розслідування, а тому діяв в межах повноважень та в порядку, визначеному чинним законодавством.

Суд звертає увагу, що встановлення факту дійсного вчинення старшим солдатом ОСОБА_2 дій щодо добровільної здачі в полон та умов (обставин), за яких такі дії вчинялись, підлягає доказуванню саме під час розгляду кримінального провадження ЄРДР №0000485 відкритого за статтею 430 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Моніч Б.С. Біла Л.М.