Справа № 140/10669/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10669/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, яка встановлена пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за вирахуванням раніше виплаченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу під час мобілізації в Збройних Силах України з 25.02.2022 по 09.06.2024.

Наказом командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.06.2024 №74 мене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 №32-РС звільнено з військової служби в запас за підпунктом «б» (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу), пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 вказав, що згідно наказу від 09.06.2024 №74 на момент звільнення з військової служби вислуга років становила: календарна - 11 років 00 місяців 22 дні, пільгова - 02 роки 11 місяців 00 днів, загальна 13 років 11 місяців 22 дні.

Вказує, що оскільки на час звільнення він мав право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, було подано рапорт про нарахування та виплату такої допомоги.

Не отримавши жодної відповіді, до відповідача було надіслано заяву про надання результатів розгляду рапорту про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

У своїй відповіді від 19.09.2024, відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті такої одноразової грошової допомоги, зазначаючи, що всі належні виплати при звільненні з військової служби були нараховані та виплачені.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача та зазначає, що він як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.20).

У відзиві на позовну заяву від 01.11.2024 представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.29-37).

Зазначає, що ОСОБА_1 здійснено нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, застосовуючи положення абзацу 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби з 25.02.2022 по 09.06.2024, шо становить 108 відсотків (27 місяців х 4 = 108%), що в грошовому виразі становить 24 661,18 грн.

На думку представника відповідача, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, виплата у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не передбачена.

Крім того зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено періоду, за який він вимагає здійснити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення. Поряд з тим, військова частина НОМЕР_1 правильно визначила період нарахування у відповідності до Порядку, в кількості 27 повних календарних місяців служби.

У В/ч НОМЕР_1 відсутні будь-які підтверджуючі документи, які б надавали право позивачу на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за всю вислугу років 13 років 11 місяців 22 дні.

Презюмуючи дотримання вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за попереднім місцем військової служби в особливий період, за час з 05.08.2015 по 06.10.2016, ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Таким чином представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 набув право на виплату одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби в період з 05.08.2015 по 06.10.2016, яка йому була виплачена з врахуванням вислуги років, а у військовій частині НОМЕР_1 за період з 25.02.2022 по 09.06.2024, яка також була виплачена в повному обсязі.

Враховуючи зазначені обставини просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що наказом командира В/ч НОМЕР_1 №32-РС від 04.06.2024 (по особовому складу) відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшого сержанта ОСОБА_1 стрільця номера обслуги мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти потопіхотного батальйону звільнено у запас за підпунктом «б» (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (а.с.7).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №74 від 09.06.2024 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця-номера обслуги мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.06.2024 №32-РС з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) вважати таким, що справи та посаду здав і направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на облік. 09.06.2024 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та усіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна - 11 років 00 місяців 22 дні, пільгова - 02 роки 11 місяців 00 днів, загальна - 13 років - 11 місяців 22 дні (а.с.8).

Також із даного наказу вбачається, що при звільненні зі служби позивачу не було виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) .

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та була чинною на час спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підстави звільнення з військової служби під час дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України від 17.09.2020 №912-ІХ "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, застереження щодо необхідності наявності вислуги 10 років і більше як передумови для виплати військовослужбовцям при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відноситься до правовідносин, в яких військовослужбовець звільняється з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням тощо.

У свою чергу, у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинна виплачуватись незалежно від наявності у нього вислуги 10 років і більше.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною досліджуваному публічно-правовому спору.

У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

Окремо Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголосив, що в частині 2 статті 15 Закону №2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а календарна вислуга років станом на день звільнення (04.06.2024) становила: календарна 11 років 00 місяців 22 дні, пільгова 02 роки 11 місяців 00 днів, загальна 13 років 11 місяців 22 дні.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу), тобто з підстави передбаченої підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, за наявності календарної вислуги років - 11 років 00 місяців 22 дні (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву, відповідач при виключенні позивача зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я.

Враховуючи зазначене, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за станом здоров`я, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.1 п.2 ст.15 Закону № 2011-XII у порядку, визначеному п.1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Відповідачем не надано суду доказів нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як і документів на підтвердження відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у такому розмірі.

У силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної бездіяльності.

З огляду на викладене, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення згідно пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням виплачених сум.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як військовослужбовцю який звільнився з військової служби за станом здоров`я, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як військовослужбовцю який звільнився з військової служби за станом здоров`я, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя А.Я. Ксензюк