Справа № 420/32694/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивачка просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з перекладом стор.6,7,8,9 трудової книжки та актовий запис про народження № 843 від 21.06.1995 року, згідно перекладу з грузинської мови на українську мову виконаний в Департаменті перекладів при Асоціації перекладачів та філологів;

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №77 від 01.10.2024р про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з перекладом стор.6,7,8,9 трудової книжки : з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994, та актовий запис про народження №843 від 21.06.1995 року, згідно перекладу з грузинської мови на українську мову виконаний в Департаменті перекладів при Асоціації перекладачів та філологів та призначити пенсію за віком з моменту виникнення права, тобто з 01.07.2024р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачка - ОСОБА_1 звернулася із заявою від 24.09.2024 р. до Відділу обслуговування громадян №17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком. До заяви, крім інших документів додала Трудову книжку НОМЕР_4 .

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 р. позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

У рішенні про відмову зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж особи становить 26 років 6 місяців 25 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно перекладу трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки печатки, якими завірено записи про звільнення печатка: нерозбірливо; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , документів про здійснення догляду за дитиною до 3-річного віку.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 з перекладом та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно актового запису про народження № 843 від 21.06.1995 року з перекладом, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивачка посилається на те, що разом із заявою про призначення пенсії вона подавала копію актового запису про народження дитини № 843 від 21.06.1995 року та копію трудової книжки НОМЕР_5 з перекладом стор. 6,7,8,9 з грузинської мови на українську мову. Переклад був виконаний в Департаменті перекладів при Асоціації перекладачів та філологів; справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, яким також особу перекладача встановлено, дієздатність та кваліфікацію перевірено.

Таким чином посилаючись на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, позивачка вважає, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».

Ухвалою суду від 28.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

11.11.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що за принципом екстериторіальності заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області. За наслідками розгляду наданих документів Головним управлінням було встановлено, що загальний страховий стаж становить 26 років 06 місяців 25 днів. При цьому, до страхового стажу позивачки не було зараховано періоди роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991 та з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно трудової книжки, оскільки записи про звільнення закріплено нечитабельною печаткою, що є порушенням порядку ведення трудових книжок. Також не було зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки не було надано засвідчений переклад свідоцтва про народження дитини, а також не надано доказів догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (зокрема, копії паспорта дитини). Враховуючи недостатність стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, Головним управлінням було прийнято рішення № 77 від 01.10.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає прийняте рішення № 77 від 01.10.2024 правомірним.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивачки спірних періодів роботи відповідач зазначив, що під час роботи позивачки порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974 (надалі - Інструкція № 162). Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162, у разі звільнення працівника всі записи про працю, нагороди та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. З урахуванням наведеної вище норми, період роботи позивачки з 03.04.1989 по 25.09.1991 та з 30.09.1991 по 30.12.1994 неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки записи про звільнення засвідчені нечитабельною печаткою.

При цьому, відповідач зазначив, що неналежне заповнення трудової книжки не позбавляє особу права на зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, однак позивачка ним не скористалась.

22.11.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідач підтвердив, що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву позивачки про призначення пенсії від 24.09.2024 року та прийнято рішення № 77 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

В обґрунтування підстав прийняття вказаного рішення відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховані періоди: роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно перекладу трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення печатка: нерозбірливо; догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку. Посилається на те, що відповідно до Інструкції № 58 та Порядку 22-1, записи до трудових книжок підтверджуються підписом посадової особи та засвідчуються печаткою організації або відділу кадрів. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладом українською мовою, засвідченими в установленому порядку. Враховуючи факт того, що позивачка надала копію свідоцтва про народження № НОМЕР_6 без перекладу, зарахувати період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не є можливим. Отже, оскільки у позивачки було недостатньо страхового стажу, право на призначення пенсії на момент прийняття рішення № 77 від 01.10.2024 року вона не набула.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 24.09.2024 року про призначення пенсії за віком (а.с. 66).

Згідно Розписки-повідомлення, разом із заявою для призначення пенсії позивачкою подано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 ; Свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_6 , НОМЕР_8 , НОМЕР_6 , б/н; Свідоцтво про шлюб № НОМЕР_9 ; Трудову книжку серії НОМЕР_4 .

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності органом для розгляду заяви позивачки від 24.09.2024 року визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 року (а.с. 92) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2024 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, наявний страхований стаж - 26 років 6 місяців 25 днів, необхідний 31 рік.

У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди:

роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно перекладу трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення - печатка: нерозбірливо;

догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку.

Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 та періоду догляду за дитиною 18.06.1995 р.н. до досягнення нею 3-річного віку, та, як наслідок, відмовою в призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, передбаченого у цій частині статті.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 24.09.2024 року про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наявності страхового стажу не менше 31 року може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV.

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 року позивачці відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 26 років 6 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

До страхового стажу не зараховано періоди:

роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно перекладу трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення - печатка: нерозбірливо;

догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами Трудової книжки серії НОМЕР_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція №58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - Трудову книжку серії НОМЕР_4 дата заповнення 14.12.1981 року (а.с. 72-75).

Судом встановлено, що записи на сторінках 6-7, 8-9 Трудової книжки серії НОМЕР_4 зроблені грузинською мовою.

Водночас, позивачка надала переклад вказаних сторінок Трудової книжки серії НОМЕР_4 з грузинською на українську мову, який був виконаний в Департаменті перекладів при Асоціації перекладачів та філологів; справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, яким також особу перекладача встановлено, дієздатність та кваліфікацію перевірено (а.с. 87).

Згідно з перекладом, з 03.04.1989 по 25.09.1991 рр. позивачка працювала в Асфальтно-бетонному виробництві м. Руставі на посаді головного бухгалтера; з 30.09.1991 по 30.12.1994 рр. в кооперативі «Мегзурі» (Супутник) м. Руставі на посаді головного бухгалтера.

У перекладі також зазначені документи, на підставі яких внесені вказані вище записи до Трудової книжки серії НОМЕР_4 .

Щодо печатки у перекладі зазначено «нерозбірливо».

З цієї підстави (оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення - печатка: нерозбірливо) відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991 рр., з 30.09.1991 по 30.12.1994 рр. згідно записів Трудової книжки серії НОМЕР_4 .

Суд критично оцінює наведене органом ПФУ мотивування підстав відмови зарахування періодів роботи позивачки з 03.04.1989 по 25.09.1991 рр., з 30.09.1991 по 30.12.1994 рр. до страхового стажу, оскільки відповідальність за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок несуть посадові особи підприємства, установи, організації роботодавця, а не працівник.

Крім того, слід врахувати й той факт, що зі сплином часу печатка втрачає колір і чіткість. Це природній фактор. Зі сторінок 6-7, 8-9 Трудової книжки серії НОМЕР_4 вбачається, що печатки проставлені, однак їх погано видно. Однак набутий позивачкою трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Інших підстав для незарахування позивачу спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу відповідачем у спірному рішенні не наведено.

Відповідно до ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, стосовно того, що позивач не скористався можливістю підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідно до положень Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Отже, перш за все, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Тобто, порядок додаткового підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу.

Проте, як встановлено судом, у трудовій книжці позивачки з перекладом є необхідні записи за спірний період.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області при прийнятті оскарженого рішення № 77 від 01.10.2024 року протиправно не зараховано позивачці до страхового стажу періоди роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_4 .

Незарахування вказаного періоду також підтверджується розрахунком стажу (а.с.83).

Щодо зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною 18.06.1995 р.н. до досягнення нею 3-річного віку.

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу цього періоду, оскільки не надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_6 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку.

Відповідно до п. «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, час догляду за дитиною, у тому числі у період до 01.01.2004 року, зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Судом встановлено, що дійсно разом із заявою про призначення пенсії позивачкою подано Свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_6 , оформлене грузинською мовою без перекладу на українську мову (а.с. 82).

Позивачкою подано переклад Актового запису про народження № 843 від 21.06.1995 року, згідно якого ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У графі 22 Актового запису зазначено про видачу Свідоцтва про народження серія НОМЕР_10 від 01.02.1997 року (а.с. 81).

Переклад виконаний в Департаменті перекладів при Асоціації перекладачів та філологів.

Разом із тим у паспорті позивачки серії НОМЕР_7 на сторінці 7 «особливі відмітки» наявний запис про наявність сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно записів Трудової книжки серії НОМЕР_4 позивачка у період з 30.12.1994 року по 12.01.1998 року не працювала.

Відповідно до п. 11 Порядку № 637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

виписка з трудової книжки;

відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

інформація із системи персоніфікованого обліку.

Отже, відповідно до п. «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 11 Порядку № 637 позивачка має право на зарахування до стажу роботи та, відповідно, й до страхового стажу часу догляду за дитиною 18.06.1995 р.н. до досягнення 3-річного віку.

За таких обставин суд визнає протиправним рішення відповідача в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною18.06.1995 р.н. до досягнення 3-річного віку.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачки спірних періодів задоволенню не підлягають, оскільки достатнім способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправним та скасування рішення № 77 від 01.10.2024 року.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 83 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як було зазначено, 30.06.2024 року позивачка досягла 60-ти років та звернулася з заявою про призначення пенсії за віком від 24.09.2024 року не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, отже набула право на призначення пенсії з 01.07.2024 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Суд також враховує, що страховий стаж, який зараховано за рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 року (26 років 6 місяців 25 днів) та страховий стаж, який безпідставно не зараховано, тобто періоди роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_4 , та період догляду за дитиною18.06.1995 р.н. до досягнення 3-річного віку, у підсумку перевищує 31 рік, необхідний для призначення пенсії за віком.

Таким чином, суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивачка задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058 (після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року).

При цьому, оскільки заява від 24.09.2024 року по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та рішення № 77 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком внаслідок незарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_4 , та періоду догляду за дитиною18.06.1995 р.н. до досягнення 3-річного віку, приймалось саме ним, то належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періоди роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_4 з перекладом, та період догляду за дитиною18.06.1995 р.н. до досягнення 3-річного віку, призначивши їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 01.07.2024 року.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягають задоволенню, позаяк управління не приймало рішень відносно пенсійного забезпечення позивачки.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 77 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періоди роботи з 03.04.1989 по 25.09.1991, з 30.09.1991 по 30.12.1994 згідно з записами у Трудовій книжці серії НОМЕР_4 з перекладом, та період догляду за дитиною18.06.1995 р.н. до досягнення нею 3-річного віку, призначивши їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 01.07.2024 року.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук