Справа № 545/2248/24
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2248/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Ковжога Олександр Іванович, до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №503228 від 15.05.2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у розмірі 425 грн. 00 коп., визнати незаконною та скасувати, провадження у справі закрити, а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору та понесені витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначає, що 15.05.2024 року інспектор взводу №2 роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Мелешко С.І. виніс відносно позивача постанову, згідно якої ОСОБА_1 15.05.2024 року, о 15 год. 31 хв., на а/д Київ-Харків-Довжанський М03395 км., керував транспортним засобом «Audi A6», н/з НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. З оскаржуваною постановою позивач не згоден, вважає її необґрунтованою та протиправною, оскільки правил дорожнього руху він не порушував, тому інспектор не мав підстав вимагати у нього пред`явлення страхового полісу.

04.09.2024 року від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів зазначила, що позовні вимоги та твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказує на правомірне винесення постанови. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

25.09.2024 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій висловив незгоду із твердженнями, викладеними представником відповідачів у наданому відзиві на позов, зазначив обставини, аналогічні викладеним у позові, а також повідомив, що докази понесених витрат ОСОБА_1 будуть надані відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №503228 від 15.05.2024 року: 15.05.2024 року, о 15 год. 37 хв., на а/д Київ-Харків-Довжанський М03395 км., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A6», н/з НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. До постанови долучено відео з бодікамери 473432.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Положеннями ст.ст. 9, 77 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, у якості доказу вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, представником відповідача надано до суду диск із відеоматеріалами.

Оглянувши відеозапис, судом встановлено наступне.

Так, відео починається з того, як працівник поліції підходить до автомобіля «Audi A6», н/з НОМЕР_1 , який перебуває у нерухомому стані та за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , поліцейський представився та як на причину зупинки послався на керування водієм транспортним засобом без використання ременів безпеки, на що водій відповів, що після зупинки автомобіля відстебнув ремені. В подальшому на відео зафіксовано перевірку документів водія водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На вимогу поліцейського пред`явити страховий поліс, водій відмовився, вказав, що правил дорожнього руху він не порушував, ДТП не вчиняв, тому має право не надавати поліс. Далі на відео зафіксовано сперечання водія із поліцейським з приводу обґрунтованості вимоги пред`явлення страхового полісу та процес розгляду справи відносно водія за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За приписами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Згідно п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Приписами підпункту «а» п. 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Стаття 35 Закону № 580-VIII містить перелік випадків у яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, в тому числі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Частина 3 ст. 35 Закону № 580-VIII передбачає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналіз викладених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що поліцейський має право зупиняти транспортні засоби у конкретно визначених законом випадках.

Що стосується пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає, що контроль за його наявністю здійснюється у двох випадках:

- при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху;

- при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Зазначені положення закону є запорукою проти свавілля по відношенню до учасників дорожнього руху.

Виходячи з положень ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В межах даної справи, суб`єкт владних повноважень не надав доказів, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху України або що поліцейським оформлювались матеріали дорожньо-транспортної пригоди за участі позивача, що також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Більш того, посилання відповідача на порушення позивачем правил користування ременями безпеки не підтвердилось жодним доказом. Під час спілкування із поліцейським позивач неодноразово зазначав, що він відстебнув паски безпеки після зупинки автомобіля. Аналогічне твердження позивач зазначав у позовній заяві. Доказів на спростування цього, відповідачем не надано.

Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 року (справа № 686/11314/17) та від 22.10.2019 року (справа № 161/7068/16-а) сформував правовий висновок, який полягає у тому, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху України, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення страхового полісу є неправомірними.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, рішення має бути обгрунтованим, ухваленим судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відтак факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, ґрунтується на припущенні.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16-а «в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Суд вважає, що в даному випадку вищезазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. Доводи позивача, викладені в його позові, відповідачем не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст. 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 18.03.2020 року № 543/775/17 за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, звертаючись до суду із даним позовом позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

При цьому, в матеріалах справи наявна квитанція № від 27.05.2024 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Ковжога Олександр Іванович задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД № 503228 від 15.05.2024року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Попов