Справа № 160/27978/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Пенсійного фонду України (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо розгляду скарги позивача. Зазначає, що відповідач несвоєчасно та неналежним чином розглянув скаргу позивача, так і не надавши на неї відповідь по суті.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
08 серпня 2024 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив вирішити питання про відповідальність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо вчинення протиправних дій, установлених рішенням суду у справі №160/9051/24, а також щодо виплати позивачу пенсії у серпні 2024 року у зменшеному розмірі.
Вважаючи такий результат розгляду своєї скарги протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно до ч. 1-7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною 1 ст. 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з ч. 1-3 ст. 17 Закону №393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.
За ч. 1 ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Зміст скарги позивача зводився до вирішення питання про відповідальність конкретних посадових осіб в двох аспектах: щодо порушень, які встановлені судом, а також щодо виконання відповідного рішення суду.
Зміст відповіді відповідача зводився до того, що пенсію позивачу буде перераховано з вересня 2024 року, а заборгованість буде виплачена в межах бюджетних асигнувань.
Тобто, відповідач надав нерелевантну відповідь на скаргу позивача, оскільки в наданій відповіді взагалі не здійснено вирішення питання про відповідальність посадових осіб, щодо яких і подана скарга.
Отже, суд констатує, що скарга позивача не розглянута по суті.
Також судом встановлено, що скарга позивача розглянута з порушенням встановленого строку розгляду. Доказів продовження такого строку не надано, при цьому строк розгляду був би пропущеним навіть з урахуванням такого продовження.
Також позивач зазначав, що у спірному листі-відповіді вказані недостовірні відомості (нарахування щомісячної доплати з вересня 2024 року у повному розмірі), адже згідно наданих позивачем доказів таке нарахування в повному розмірі відсутнє. Водночас, встановлення обставин невиконання рішення суду з вересня 2024 року (або вчинення нових дій, які призвели до нового обмеження розміру такої доплати) перебуває за межами предмету скарги позивача, оскільки позивач ставив питання про відповідальність посадових осіб щодо невиконання рішення суду з серпня 2024 року, а тому відповідь про виконання рішення суду з вересня 2024 року в будь-якому випадку не є відповіддю на скаргу позивача по суті. Адже незалежно від того чи було виконано рішення суду з вересня 2024 року, позивач ставив питання про відповідальність за невиконання рішення суду з серпня 2024 року, а змістовної відповіді на таке питання спірний лист-відповідь не містить.
Суд зазначає, що правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.
Відповідно, доводи відповідача про те, що він не встановив підстав для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність керівника Головного управління, є безпідставними, адже про це позивача повідомлено не було. Більш того, відповідач навіть у відзиві не навів жодних обставин та порядку їх дослідження, за результатом чого зроблено такий висновок, що в будь-якому випадку свідчить про його необґрунтованість. При цьому в аспекті вже цього твердження відповідача слушними є доводи позивача про те, що рішення суду так і не було виконано навіть на дату надання відповіді на його скаргу. Водночас, ці обставини належить врахувати вже під час повторного розгляду скарги позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Результат розгляду скарги позивача відповідачем вищевикладеним вимогам не відповідає, як не відповідає і приписам Закону №393/96-ВР, адже скарга позивача не розглянута по суті.
Отже, відповідач зобов`язаний повторно розглянути скаргу позивача, вирішивши по суті поставлені в ній питання, дотримуючись при цьому вищевикладених положень законодавства: конкретно зазначити результат розгляду поставлених у скарзі питань, а також навести обґрунтування відповідним висновкам.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко