Справа № 160/15382/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу; копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслано позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, згідно якої просив скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Супровідним листом від 29.10.2024 р. Третім апеляційним адміністративним судом справу було направлено на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії для продовження розгляду.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 14 березня 1997 року проходив службу в ОВС (з 07.06.1995 р. по 09.10.1996 р. проходив службу в Збройних силах, відповідно до військового квитка НОМЕР_2 ), звільнений 18.06.2018р. наказом № 167 о/с від 18.06.2018 р., на час звільнення перебував на посаді старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції КВП ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідно до довідки № 45/7Д-710 від 02.05.2024 р. вислуга років на день його звільнення у календарному обчисленні за час служби в поліції складала: 22 роки 7 місяців 08 днів. Позивач вважає, що вислуга років з розрахунку на 18.06.2018 р. складає у календарному обчисленні - 22 роки 7 місяців 08 днів, у пільговому розрахунку відповідач не надав інформацію про кількість такої вислуги років, однак за власними підрахунками вислуга років на пільгових умовах складає 3 роки 4 місяці 01 день (за особистими підрахунками), а отже загальна вислуга років - 25 років 11 місяців 9 днів. Однак, Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у відповіді, оформленій листом за № 573/ Б-2712/103/05-2024 зазначило, на день звільнення, час служби в поліції позивач не набув права на пенсію та не мав календарну вислугу років у кількості 23 календарних роки та 6 місяців і більше, тому відсутні правові підстави для зарахування йому вислуги років на пільгових умовах. Позивач вважає протиправною відмову Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови в оформленні та направленні до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідних матеріалів для призначення йому пенсії за вислугою років, а тому позивач звернувся до суду з означним позовом.
Відповідачем було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено, що на день звільнення зі служби в поліції (18.06.2018 р.) вислуга років ОСОБА_1 складала у календарному обчисленні 22 роки 07 місяців 08 днів, в підтвердження чого надано довідку про періоди проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 02.05.2024 р. за № 45/7Д-710.
Спірним в даній справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років. На момент звільнення позивача (18.06.2018 р.) була чинна редакція Закону № 2262-XII від 22.05.2018 р.
За приписами пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. Так, на момент звільнення (18.06.2018 р.) ОСОБА_1 мав вислугу років у календарному обчислені 22 роки 07 місяців 08 днів. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону. На день звільнення позивача (18.16.2018 р.) була чинною Постанова № 393 в редакції від 21.02.2018 р.
Однак, відповідач зауважує, що для зарахування ОСОБА_1 періоду служби з 17.07.1998 р. по 04.09.2003 р. на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів на момент звільнення позивача (18.06.2018 р.), обов`язковою умовою є наявність на день звільнення вислуги 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
На момент звільнення позивача (18.06.2018 р.) його вислуга років склала 22 календарних роки 07 місяців 08 днів, тобто була недостатньою для застосування вимог підпункту «г» пункту 3 Постанови № 393 в редакції від 21.02.2018 р., згідно Переліку № 895. Відтак, відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі (18.06.2018 р.), необхідною умовою для призначення пенсії, відповідно до вимог ст. 12 Закону № 2262-XII є наявність необхідної календарної вислуги років.
На підставі викладеного вище, представник відповідача просить суду відмовити у задоволенні пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.
Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в тексті якого зазначено, що вона повністю підтримує підстави щодо наявності у позивача права на призначення пенсії з урахуванням пільгової вислуги років, які зазначені в позовній заяві, із зазначенням, що доводи відповідача позивач та його представник не визнають в повному обсязі, посилаючись на той факт, що право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги й при призначенні пенсії згідно пункту «а» статті 12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ має бути враховано вислугу років у пільговому обчисленні.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом ГУНП від 18.06.2018 р. за № 167 о/с, згідно із Законом України «Про Національну поліцію» звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Криворізького відділу поліції ГУНП, з 18.06.2018 р., зі стажем служби в поліції 22 роки 07 місяців 08 днів.
На день звільнення зі служби в поліції (18.06.2018 р.) вислуга років ОСОБА_1 складала у календарному обчисленні 22 роки 07 місяців 08 днів, що підтверджується довідкою про періоди проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 02.05.2024 р. № 45/7Д-710, копія якої міститься в матеріалах справи.
У травні 2024 р. адвокат Охримович Л.С., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до ГУНП із заявою, в якій просила опрацювати заяву позивача про надання довідки до Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років (вх. № О-361аз від 08.05.2024 р.).
Крім того, до ГУНП із заявою за № Б-2712 від 09.05.2024 р. звернувся ОСОБА_1 , у якій просив підготувати та подати довідку до Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років.
Листами ГУНП від 15.05.2024 р. № 571/О-361аз/103/05-2024 та від 15.05.2024 р. № 573/Б-2712/103/05-2024 адвокату позивача та безпосередньо ОСОБА_1 надано відповіді, у яких роз`яснено, що на день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 не мав календарної вислуги років у кількості 23 років та 6 місяців і більше, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зарахування ОСОБА_1 вислуги років на пільгових умовах.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основною метою діяльності державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування є служіння народу України та територіальній громаді, охорона та сприяння реалізації прав, свобод і законних інтересів людини і громадянина (п. 3 розділу І Загальних правил етичної поведінки, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158).
Як зазначено у п. 4 розділу І Загальних правил етичної поведінки, поведінка державних службовців має забезпечувати довіру суспільства до державної служби.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в поліції, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
На момент звільнення позивача (18.06.2018 р.) була чинна редакція Закону № 2262-XII від 22.05.2018 р.
Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Статтею 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. За приписами пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
На момент звільнення (18.06.2018 р.) ОСОБА_1 мав вислугу років у календарному обчислені 22 роки 07 місяців 08 днів.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відтак, обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ в редакції від 22.05.2018 р., передбачене постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393).
На день звільнення позивача (18.16.2018 р.) була чинною Постанова № 393 в редакції від 21.02.2018 р.
Відповідно до підпункту «в» пункту 3 Постанови № 393 в редакції від 21.02.2018 р., серед переліку посад, за якими до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця проходження служби, посади, на яких проходив службу позивач, відсутні (з 25.06.2010 р. по 04.10.2010 р. старший оперуповноважений сектора розкриття злочинів минулих років відділу карного розшуку Криворізького міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області).
Водночас, суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 р. №1497, на яку посилається позивач. в обґрунтування своїх позовних вимог, втратила чинність з 20.07.2011 р., у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 780, тобто задовго до звільнення (18.06.2018 р.) ОСОБА_1 , відтак не може бути врахована під час обрахування вислуги років позивачу.
Також, підпункт «г» пункту 3 Постанови № 393 в редакції від 21.02.2018 р., визначає, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ. Перелік посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби міліції, час проходження служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць за сорок днів), затверджений наказом МВС України від 05.12.2011 р. № 895 (далі Перелік № 895). Так, серед інших, наявні посади «міліціонер» та «командир взводу», на яких позивач проходив службу з 17.07.1998 р. по 04.09.2003 р.
Суд також зазначає, що для зарахування ОСОБА_1 періоду служби з 17.07.1998р. по 04.09.2003р. на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів на момент звільнення позивача (18.06.2018 р.), обов`язковою умовою є наявність на день звільнення вислуги 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на те, що на момент звільнення позивача (18.06.2018 р.) його вислуга років склала 22 календарних роки 07 місяців 08 днів, тобто була недостатньою для застосування вимог підпункту «г» пункту 3 Постанови № 393 в редакції від 21.02.2018 р. згідно Переліку № 895.
Відтак, відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі (18.06.2018 р.), необхідною умовою для призначення пенсії, відповідно до вимог ст. 12 Закону № 2262-XII є наявність необхідної календарної вислуги років.
Водночас редакцію п.3 Постанови № 393 було змінено Постановою КМУ від 16.02.2022, яка набрала чинності 19.02.2022. Відповідно до редакції після 19.02.2022 п. 3 передбачає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах наведені відповідні види служби.
Означеної позиції дотримується ВС, викладеній в постанові від 31.08.2023 р. у справі № 200/4951/22, в тексті якої зазначено, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень.
Так, у пункті 54 рішення "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка ухвалює рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Оскільки позивач на дату звільнення 18.06.2018 р. мав календарну вислугу 22 роки 07 місяців 08 днів, то відповідно до пункту "а" ч.1 ст.12 Закону №2262 позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років за п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
Отже, за відсутності у позивача права на пенсійне забезпечення відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазанчає наступне.
З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька