Справа № 580/12392/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 грудня 2024 року справа № 580/12392/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позову адвоката Каверіна С.М. від імені ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

11.12.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Каверіна С.М. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач ) про:

визнання протиправними дій відповідача, які полягають у не включенні до складу місячного грошового забезпечення винагороди за участь в АТО/ООС при нарахуванні та виплаті йому грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки та підйомної допомоги за 2020 рік;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017-2022 роках та підйомної допомоги, виплаченої у 2020 році, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення грошової винагороди за участь в АТО/ООС.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходив військову службу з січня 2017 року до 09.05.2023 включно та перебував на грошовому забезпеченні у відповідача. Грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2022 роки та підйомну допомогу за 2020 рік відповідач виплатив невірно, оскільки не включив до складу місячного грошового забезпечення грошової винагороди за участь в АТО/ООС, нарахованої та виплаченої у вказані місяці. Вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства.

Ознайомившись із матеріалами позову, виявлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають відкриттю провадження у справі. У зв`язку з цим ухвалою від 16 грудня 2024 року суд залишив її без руху.

20.12.2024 на адресу суду надійшла заява вх.№ 60041/24 (далі Заява) представника позивача, в якій зазначив, що не погоджується зі вказаною вище ухвалою суду. Вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду зі вказаним позовом. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 07.10.2024 у справі №500/7802/23, від 05.12.2024 у справі №560/866/24 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/156/23, в яких суди зазначили, що нові зміни у законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022, зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належала працівнику до вказаної дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Оцінивши доводи Заяви, суд дійшов висновку, що виявлені судом недоліки позову не усунені, наявні перешкоди для відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Водночас відповідно до ст.233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду зі спором про стягнення належної працівнику заробітної плати на дату звернення позивача в цій справі обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Протилежні посилання адвоката позивача не враховані з таких підстав.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відповідно до п.2 ч.3 ст.2 КАС України є однією з сновних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Вказана засада забезпечується створенням рівних умов для судового захисту.

Так, ст.24 Конституції України встановлює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Порядок здійснення адміністративного судочинства відповдіно до ч.1 ст.3 КАС України встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 вказаної статті Кодексу провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тому відсутні підстави для застосування нечинних на момент ініціювання позову норм закону, за яких частина суспільства отримує необмежені права в часі ініціювати перегляд правовідносин, що достатньо давно набули статусу стабільних. Особливо актуальним питання перегляду виплат державного бюджету є під час воєнного стану, виплачених до таких обставин позивачу, та ініціювання ним перегляду правовідносин зі спливом 7 років з дня їх виникнення та через 2,5 роки після внесення змін до ст.233 КЗпП України без зазначення будь-яких обставин і причин своєї бездіяльності.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що „обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 7 частини другої статті 42 Закону України "Про вищу освіту" від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017). Згідно із принципом правової визначеності як одним із елементів принципу верховенства права обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустимі, зокрема, за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, якими встановлюються такі обмеження (абзац другий підпункту 2.5 пункту 2 мотивувальної частини).

Неоднаковий підхід до обчислення процесуального строку звернення до суду для осіб, які звертаюся в один проміжок часу з аналогічним предметом спору до того ж відповідача, свідчитиме про дискримінаційний розгляд справи, що в умовах справедливого судочинства не допустиме.

Крім того, згідно з ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування висновків Верховного Суду у постановах від 07.10.2024 у справі №500/7802/23, від 05.12.2024 у справі №560/866/24 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/156/23, на які представник позивача посилався у Заяві.

В ухвалі про залишення позову без руху суд роз`яснив позивачу щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду зі вказаним вище позовом та обов`язку надати суду заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, викласти доводи щодо поважності тому причин і надати докази.

Позивач у Заяві не вказав жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду. Натомість її зміст полягає виключно в не погодженні з висновками суду та власне помилкове твердження позивача, що строк звернення до суду позивач не пропустив.

Зважаючи на проміжок часу, якого стосується предмет спору, тримісячний строк звернення до суду позивач пропустив. Оскільки поважних причин позивач не вказує та матеріали позову не містять доказів наявності таких обставин, підстави для задоволення Заяви відсутні.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві. Згідно ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України), за умови усунення вказаних підстав для її повернення. Оскільки недоліки позову не усунені, наявні підстави повернути позивачу позовну заяву.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ Про судовий збір (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Оскільки відсутні докази понесення судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх повернення.

Керуючись ст.ст.2-20, 121, 160-161, 169, 237, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити повністю у задоволенні Заяви вх. від 20.12.2024 №60041/24 адвоката Каверіна С.М. від імені ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Повернути його позовну заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали, позовну заяву та додані до неї документи направити ОСОБА_1 .

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Анжеліка БАБИЧ