Справа № 140/11437/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/11437/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також в/ч НОМЕР_1 , відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 (далі також в/ч НОМЕР_3 , третя особа) в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

2) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 з військової служби на абз. 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 з 24.05.2021 проходить військову службу за контрактом у Збройних силах України.

Позивачем було подано рапорт до військової частини НОМЕР_2 про звільнення його з військової служби (припинення дії контакту) на підставі на підставі абз. 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до якого військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану - у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи до якого долучено усі необхідні документи на підтвердження даних обставин.

Поданий позивачем рапорт у відповідності до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008, Військовою частиною НОМЕР_2 було скеровано до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби.

Відповідно до відповіді військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 подані документи були повернуті для доопрацювання, оскільки в довідці МСЕК дружини позивача ( ОСОБА_2 ) не зазначено, що остання потребує постійного догляду.

Позивач вважає, що надана відповідачем відповідь за результатами розгляду поданого рапорту є протиправною та незаконною, оскільки поданий до рапорту про звільнення з військової служби висновок ЛКК форми №080-4/о є належним і достатнім документом для підтвердження того, що його дружина потребує постійного догляду.

З огляду на вказані підстави позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Мачульського В.В. від 15.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.34).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 задоволено заяву представника позивача про відвід судді Мачульського В.В.; відведено головуючого - суддю Мачульського В.В. від розгляду справи №140/11437/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2024 визначено головуючого суддю у даній справі Стецика Н.В.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Стецика Н.В. від 21.10.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.41).

Представник військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив та вказав, що наданим позивачем висновком ЛКК не підтверджується необхідність здійснення постійного догляду за його дружиною ОСОБА_2 . В даному висновку вказано, що ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. На переконання представника відповідача, викладений у висновку ЛКК текст не вказує, що такий непрофесійний догляд має бути постійним. Натомість, пункт 12 висновку МСЕК вказує лише про рекомендації про те, що даній особа протипоказана робота з фізперевантаженням.

Також зазначає, що необхідність постійного догляду не може бути підтверджено висновком ЛКК.

На підставі викладеного просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

25.10.2024 представник позивача подала до суду відповідь на відзив у якому зазначила, що наданий позивачем висновок ЛКК є належним документом на підтвердження потреби у постійному догляді дружини військовослужбовця, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Зважаючи на законодавчі вимоги, які викладені у позовній заяві, а також з огляду на судову практику, вважає, що надана відповідачем відповідь за результатами розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби є протиправною та незаконною.

Третя особа правом на подання до суду письмових пояснень не скористалася. Ухвала суду від про прийняття справи до провадження отримана третьою стороною 21.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.44).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 22.04.2021 (а.с.13-14).

12.07.2024 позивач звернувся до начальник штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом у якому просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с.15).

До вказаного рапорту ОСОБА_1 додано наступні документи: нотаріально посвідчену копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК; нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; копію висновку ЛКК; оригінал довідки про склад сім`ї.

Поданий позивачем рапорт скеровано для розгляду до військової частини НОМЕР_1 .

Листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2024 за №501/3/1/1806 позивача повідомлено про те, що матеріали на його звільнення опрацьовані та повернуті командиру військової частини НОМЕР_4 на доопрацювання. Додатково у даному листі зазначено, що в матеріалах до звільнення в довідці МСЕК дружини ОСОБА_2 не зазначено, що остання потребує постійного догляду (а.с.16).

Позивач вважає, що має право на звільнення зі служби за наведеною у рапорті від 12.07.2024 підставою (у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи), у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Предмет позову у даній справі стосується відмови відповідача у звільненні ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з військової служби.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XIІ (далі - Закон №2232-XII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом ч. 1-3, 6 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до абзацу Ґ пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)

В свою чергу, відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 вказаного Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, підпункт 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачає, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них, тощо.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу наведених вище правових норм суд приходить висновку про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених абзацом Ґ пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини, серед яких, зазначена така обставина як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи 12.07.2024 позивач звернувся до начальник штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом у якому просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с.15).

До вказаного рапорту ОСОБА_1 додано наступні документи: нотаріально посвідчену копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК; нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; копію висновку ЛКК; оригінал довідки про склад сім`ї.

На вищевказаний рапорт командуванням військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 надано лист від 14.09.2024 за №501/3/1/1806 згідно якого його повідомлено про те, що матеріали на звільнення опрацьовані та повернуті командиру військової частини НОМЕР_4 на доопрацювання. Як причина повернення рапорту зазначено, що в матеріалах до звільнення в довідці МСЕК дружини позивача ( ОСОБА_2 ) не зазначено, що остання потребує постійного догляду (а.с.16).

Аналогічна за змістом позиція викладена представником військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву.

Даючи правову оцінку вказаній підставі відмови відповідача у звільненні з військової служби суд зазначає наступне.

Положенням про медико-соціальну експертизу, що затверджене постановою КМУ від 03.12.2009 за №1317 (далі - Положення №1317), визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

За змістом пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п. п. 1 п. 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

При цьому, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

Згідно з п. 3 розділу III цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу IV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__№, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Також повноваження ЛКК визначені у наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».

Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 зазначив, що щодо осіб, які не відносяться до осіб з інвалідністю, чи яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою N 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою N 080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Отже висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), який видається ЛКК закладу охорони здоров`я може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворою особою.

Окремо суд звертає увагу на лист Міністерства охорони здоров`я України від 20.11.2023 за №220/17/3, адресований Міністерству оборони України, відповідно до змісту якого значиться, що потребу хворого у постійному сторонньому догляді визначають медико-соціальні і лікарсько-консультативні комісії. Медико-соціальні експертні комісії вказують про потребу в сторонньому догляді особам з інвалідністю І А,Б групи у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (форма 157-1/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 за №577). Усім решта потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії, що підтверджують відповідними висновками:

висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о);

висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-2/о), затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407);

висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2023 №667.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 (а.с.16 зворот).

Згідно із даних довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №588198 від 22.11.2023 дружині позивача встановлено друга група інвалідності (а.с.19зворот-20).

Позивач ОСОБА_1 до рапорту про звільнення з військової служби додав висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою N 080-4/о) №750 від 08.05.2024 ЛКК комунального некомерційного підприємства «Горохівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» (а.с.19).

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що такий виданий 08.05.2024 ОСОБА_2 (дружині позивача), яка є особа, що потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Таким чином, з врахування підстав для видачі висновків про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, суд вважає, що наданий позивачем висновок ЛКК «Горохівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» №750 від 08.05.2024 є достатньою підставою для висновку, що дружина позивача потребує постійного догляду у розумінні абзацу Ґ пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII.

З врахуванням наведеного вище, суд зазначає, що необхідність постійного стороннього догляду за дружиною позивача може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК, а тому доводи представника військової частини НОМЕР_1 про те, що у спірних правовідносинах для підтвердження необхідності стороннього догляду за дружиною позивач мав надати виключно висновок медико-соціальної експертної комісії, є безпідставними.

Відтак, на переконання суду, відповідач не правильно оцінив висновок ЛКК від 08.05.2024 при розгляді рапорту позивача та помилково дійшов висновку, що такий висновок не містить даних про необхідність здійснення постійного догляду за дружиною позивача.

За змістом позовних вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні його з військової служби за сімейними обставинами.

Разом з тим, за своєю правовою природою протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі а/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Зважаючи на обставини даної конкретної справи, суд зазначає, що настання для позивача негативних наслідків не пов`язано із бездіяльністю відповідача (відповідач не допустив пасивної поведінки), а пов`язано саме з протиправними діями останнього - відмові в задоволенні рапорту позивача на звільненні з військової служби. У відзиві на позовну заяву представник відповідача визнав ту обставину, що повернення військовою частиною НОМЕР_1 матеріалів на звільнення ОСОБА_1 на доопрацювання фактично є рішенням військової частини про відмову в звільненні позивача з військової служби (а.с.45).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4). Перелік способів захисту порушених прав, викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Надаючи оцінку наявності правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд вказує про таке.

Суд констатує, що саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт згідно вимог законодавства та прийняти мотивоване та обґрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 25.07.2024 (а.с.8).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 645,97 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням висновків суду, що викладені у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 645,97 (шістсот сорок п`ять гривень 97 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 26 грудня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Н. В. Стецик