Справа № 826/17613/14
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 рокум № 826/17613/14

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа - Міністерство юстиції України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач), третя особа: Міністерство юстиції України про:

- скасування наказу відповідача від 23 жовтня 2014 року № 2522-ц про звільнення позивача з посади начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України;

- поновлення позивача на посаді начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі, розрахованого відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, статті 27 Закону України «Про оплату праці», пунктів 2, 5, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 по 31 грудня 2020 року в сумі 570 076,80 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу у 2021 році, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 12 866,96 грн. до моменту винесення судом рішення у даній справі включно;

- зобов`язання відповідача проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021, яке частково змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2522-ц про звільнення позивача з посади начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1 247 045, 84 грн.

На вказані судові рішення Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.10.2022 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

У решті рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На підставі вимог Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу передано для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю звільнення позивача та, відповідно, наявністю підстав для стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У наданому суду відзиві відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про їх безпідставність.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посаду начальника та заступника начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України.

Застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади» обумовлено тим, що позивач обіймав сукупно, не менше одного року посади, віднесені до категорії «керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України».

Перевірка відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно позивача не проводилась, висновок про результати такої перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про очищення влади» та який може бути підставою для звільнення, не складався.

Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2522-ц, керуючись статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» та вимогою пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», на підставі довідки про результати вивчення особової справи, старшого радника юстиції позивача звільнено з посади начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 72 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Закон України «Про прокуратуру» визначає вік у 65 років, після досягнення якого перебування на посаді прокурора припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до паспорта громадянина України, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як свідчать матеріали цієї справи, позивачу виповнилося 65 років 04.11.2010. Наказом Генерального прокурора 09.11.2010 № 3465-ц позивача призначено заступником начальника управління внутрішньої безпеки - начальником відділу внутрішніх розслідувань запобігання корупції Генеральної прокуратури України. Наказом від 10.01.2014 призначено на посаду начальника та заступника начальника відділу профілактичної роботи управління внутрішньої безпеки Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України.

Приписи пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, якими визначено, що повноваження прокурора припиняються за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років, відповідно до пункту 1 Прикінцевих і Перехідних положень Закону набрали законної сили з 15.07.2015.

Станом на 15.07.2015 позивачу виповнилось 69 років.

Таким чином, як встановлено Верховним Судом у даній справі, виплата позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає судовому захисту з 24.10.2014 (спірного наказу про звільнення) до дати набрання Закону України «Про прокуратуру» законної сили по 14.07.2015 включно.

Відповідно, період з 23.10.2014 і до набрання Законом України «Про прокуратуру» законної сили по 14.07.2015 або досягнення прокурором шістдесяти п`яти років після 15.07.2015 є «вимушеним прогулом», який, зважаючи на неправомірне звільнення, має охопитися середнім заробітком.

Так, частиною 3 пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 № 100 (далі - Порядок № 100) передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 Порядку № 100 (у редакції до 09.12.2020) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

За період з 24.10.2014 по 14.07.2015 посадові оклади прокурорсько-слідчих працівників не підвищувалися, оскільки уперше посадові оклади прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури підвищено з 01.12.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505 (далі - Постанова № 505), тобто у даному випадку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 має розраховуватися відповідно до частини 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100.

З огляду на викладене, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 03.11.2022 № 21-471зп, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, складає 777, 46 грн.

Водночас як встановлено Верховним Судом у постанові від 06.10.2022 та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 23.10.2014 (останній робочий день) по 04.11.2014 включно перебував на лікарняному, який оплачений у повному обсязі.

Таким чином, день, з якого необхідно розраховувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, є 05.11.2014 (наступний робочий день після закриття листка непрацездатності).

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13, ураховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2014 році» від 21.11.2013 № 920-р, «Про перенесення робочих днів у 2015 році» від 12.11.2014 № 1084-р, загальна кількість робочих днів у період з 05.11.2014 по 14.07.2015 становить 171 робочий день.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 05.11.2014 по 14.07.2015 складає 132 945, 66 грн (777, 46 грн х 171 робочий день).

Разом з тим, суд враховує, що Державною казначейською службою України у вересні 2021 року на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021, виданого у межах даної справи, здійснено безспірне списання коштів, а саме середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у розмірі 1 247 045, 84 грн (за виключенням податків, зборів та інших обов`язкових платежів), що підтверджується копіями листа Державної казначейської служби України та відповідним меморіальним ордером. Позивачем здійснення вказаної виплати на його користь за час розгляду справи заперечено не було.

Враховуючи наведене, на думку суду, права позивача на отримання суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 14.07.2015, як це було визначено Верховним Судом, були захищені шляхом списання на його користь вказаної вище суми.

Відповідно, оскільки судовому захисту підлягають виключно порушені права та інтереси, обставини чого у даному випадку відсутні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15; ), третя особа - Міністерство юстиції України (01601, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13; ), про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.