Справа № 695/4910/23
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/4910/23
номер провадження 2-а/695/10/24

25 грудня 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Біліченко С.В.
представника позивача адвоката Федини О.В.,
представника відповідача Котуха М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП Луговського Ростислава Олександровича, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, -
Позивач ОСОБА_1 у грудні 2023р. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.12.2023 ЕНА №1087329, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того позивач просив вирішити питання про стягнення із відповідача судових витрат.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.12.2023р. у м. Черкаси позивач, керуючи своїм автомобілем, був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що він, ніби-то, порушив правила дорожнього руху, а саме проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора. Позивач не визнав своєї вини та посилався на положення пунктів 8.10 та 8.11 Правил дорожнього руху, а саме, що він не встигав зупинити автомобіль на місці без застосування екстреного гальмування. Не дивлячись на заперечення позивача поліцейські склали запрошення до підрозділу патрульної поліції для розгляду справи на 10 год. 00 хв. 08.12.2023р. Коли позивач прибув до підрозділу патрульної поліції, то розгляду справи як такого не відбулося, докази вини позивача останньому не пред`являлися, жодних пояснень ніхто не відбирав та не надавав, а позивачу було вручено постанову від 08.12.2023 серії ЕНА №1087329.
Позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає її такою, яка не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, адже він не порушував правила дорожнього руху, докази вчинення такого порушення відсутні, а працівники поліції невірно трактують обставини події безпідставно не враховуючи положень п.п. 8.10 та 8.11 ПДР України.
На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити, оспорювану постанову скасувати, а справу закрити.
Ухвалою суду від 18.01.2024р. поновлено строк на оскарження постанови та відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, надано строк відповідачу для подачі відзиву на позовну заяву.
У січні 2024р. Департамент патрульної поліції надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував повністю, вказуючи, що працівники поліції стали свідками як позивач, керуючи автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул.. Чорновола, 237 проїхав регульований пішохідний перехід на забороняючий «жовтий» сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (ґ) ПДР України, у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції, які поінформували його про вказане порушення. Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи для можливості скористатися правовою допомогою, а тому розгляд справи було перенесено на 08.12.2023 о 10 год. 00 хв. до приміщення УПП в Черкаській області ДПП. Під час розгляду справи 08.12.2023р. позивачу було роз`яснено його права, надано для перегляду відеозапис, який був зроблений із відеореєстратора, що знаходився в автомобілі працівників поліції та винесено оспорювану постанову, копія якої вручена позивачу під підпис. Доказами вчинення правопорушення є відеозаписи з бодікамер працівників поліції та відеозапис із відеореєстратора, який знаходиться в автомобілі працівників поліції. Переглядом вказаних відеозаписів можливо встановити сукупність обставин, що вказують на обґрунтованість оспорюваної постанови, а саме позивач в момент зупинення його працівниками поліції визнав, що він проїжджав на жовтий сигнал світлофору, вказував, що він не заважав іншим учасникам дорожнього руху, що є підтвердженням того, що він свідомо продовжував рух автомобіля оцінюючи дорожню обстановку, а посилання позивача на вимоги п.п. 8.10 та 8.11 ПДР є безпідставними, оскільки із відеозапису вбачається, що в даній ситуації рух на перехресті не був перевантажений, завчасне гальмування не призвело б до дорожньо-транспортної пригоди, яка могла б відбутися при близькому русі іншого автомобіля позаду, що спростовує викладе твердження про неможливість застосування екстреного гальмування. Також відповідач вказував, що позивачем не було подано доказів на спростування своєї вини, хоча останній також зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Верховний суд у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 вказував, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Таким чином відповідач наполягав, що доводи позивача є неналежно обґрунтованими та не спростовують наявність в його діях кладу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Федина О.В. на задоволенні позову наполягав, вказував, що автомобіль позивача в момент увімкнення жовтого сигналу світлофора знаходився надто близько до пішохідного переходу та у випадку повної зупинки автомобіля останній створив би перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі пішоходам, а тому в такій ситуації повинно бути враховано п. 8.11 ПДР, чого працівниками поліції зроблено не було. Від заявленого клопотання про призначення авто-технічної експертизи відмовився.
Представник Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував, що сторона позивача перебільшує обставини, що відбулися, оскільки позивач під`їжджаючи до пішохідного переходу мав врахувати попереджувальний моргаючий зелений сигнал світлофора, а тому повинен був зупинити автомобіль завчасно. Під час розгляду даної справи позивач не надав докази, що він не міг зупинитись раніше, тим більше, що швидкість руху автомобіля була не високою.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явися, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних клопотань суду не надав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводи за відсутності ОСОБА_2 ..
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд прийшов до такого висновку.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9. цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Пунктом 8.7 ПДР передбачено, що світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.
Згідно з п. п. 8.7.3. ПДР сигнали світлофора, зокрема, мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.
Відповідно до п.п. "ґ" п. 8.7.3 ПДР жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Відповідно до п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Згідно з п. 8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, ПДР передбачають окремі випадки, які надають право водію проїхати на жовтий сигнал світлофора.
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 2, ч. 3 та 4 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Статтею 251 КУпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Приписами п.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із місту оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.12.2023 ЕНА №1087329 вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні, правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме, що він керуючи транспортним засобом проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (ґ) ПДР «Порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає…». До постанови додані відео службового автомобіля БК №4/0679, 4/2494, 4/0685.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено штраф у розмірі 510.00 грн.

Суд вважає, що не дивлячись на заперечення ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення факт порушення позивачем вимог п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху підтверджується відеозаписами події, які додані до матеріалів справи.

Так відповідачем на підтвердження правомірності дій працівників поліції до відзиву на позовну заяву додано DVD-RW диск, на якому розміщено шість відеозаписів, що зроблені бодікамерою працівників поліції, а також відео реєстратором, який розміщений в службовому автомобілі працівників поліції.

Вказані відеозаписи були переглянуті судом в судовому засіданні та їх переглядом було встановлено, що відеозапис під №2023_1201_104311», який зроблений із службового автомобіля містить фіксування проїзду регульованого пішохідного переходу автомобілем під керуванням позивача на жовтий сигнал світлофору. Також із вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням позивача рухався позаду іншого автомобіля на достатній відстані. Автомобілі рухаються із невисокою швидкістю, а позаду автомобіля позивача відсутні будь-які інші автомобілі, що виключає небезпеку у випадку екстреного гальмування позивачем зіткнення із іншим автомобілем.

На відеозаписі під назвою «clip-2», який розпочинається з того, що працівник поліції запитує у позивача чи бачив він, на який сигнал світлофора він щойно проїхав, позивач чітко вказує, що він проїхав на «жовтий» сигнал світлофора.

Також переглядом вказаних відеозаписів судом встановлено, що позивачу на місці зупинки транспортного засобу показано відеозапис із автомобіля поліцейських, яким зафіксовано правопорушення, також працівниками поліції взято до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи, аби він зміг скористатись правовою допомогою.

Відеозапис під назвою «clip-4», який зроблено 08.12.2023р. о 10 год. 43 хв. розпочинається з того, що позивача в приміщенні за місцем знаходження працівників поліції ознайомлюють із обставинами правопорушення, показують відеозапис із автомобіля поліцейських, яким зафіксовано правопорушення, а також роз`яснюють його права, в тому числі право на оскарження вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення. Суд зауважує, що позивач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не надає своїх доводів щодо обставин справи, не надає жодних доказів на спростування доводів працівників поліції.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не мав, передбачених законом підстав для застосування п. 8.11 ПДР проїжджаючи регульований пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофора, мав достатньо часу для відповідного реагування на зміну сигналу світлофора та міг завчасно вжити заходи для зупинення руху автомобіля враховуючи відсутність великої кількості автомобілів, як попереду руху позивача так і позаду.

Таким чином позивач порушив вимоги п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху.

Крім того, позивач не заперечує сам факт події та обставини (проїзд регульованого пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофора), проте має розбіжності в оцінці та кваліфікації порушення з відповідачем.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем доведено факт порушення позивачем вимог п.8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху.

Крім зазначеного, суд зауважує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається дотримання поліцейськими процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо роз`яснення йому його прав.

Доводи позивача про те, що розгляду справи як такого не було спростовуються доданими відеозаписами, в тому числі відеозаписом під назвою «clip-4».

Щодо наявності в оспорюваній постанові помилки в даті вчинення правопорушення, а саме «01.01.2024» суд вважає таку дату опискою, оскільки час, дата та місце вчинення правопорушення чітко визначені доданими відеозаписами.

Наявність такої описки не є підставою для скасування вищезазначеної постанови.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі N459/1801/17 вказано, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання постанови, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту "а" пункту 14.6. розділу 14 Правил Дорожнього руху, та є опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі N 537/1214/17 (провадження N К/9901/17897/18), в якій зазначено, що аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильного номера будинку по вулиці Першотравневій у місті Кременчук не спростовує порушення позивачем вимог підпункту "е" пункту 15.9 Правил дорожнього руху, та є опискою, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій вищевказане порушення було вчинено 28 жовтня 2016 року близько 12:20 год. по вулиці Першотравнева, 20 у місті Кременчук.

Тобто, зазначення поліцейськими в оскаржуваній постанові неправильних даних за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування цього документу, а є лише опискою.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення поліцейським в оскаржуваній постанові неправильних даних не спростовує порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Відповідачем зазначено, що зміст прийнятого інспектором поліції рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП не могло бути іншим ніж прийняте, бо позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Отже, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1087329, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за ч. 2 ст. 122 КУпАП, є правомірною та підстави для її скасування відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.139 КАС України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП Луговського Ростислава Олександровича, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Середа Л.В.