Справа № 620/17793/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 за квітень 2023 року додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн., відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядовою і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду за квітень 2023 року, збільшену до 100000,00 грн., відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Позивачем подано до суду заяву, в якій просив забезпечити докази шляхом допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення доказів позивач зазначив, що предметом доказування у цій справі є обставини отримання та виконання позивачем бойових наказів у 2023 році. Дані бойові накази ставилися військовослужбовцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які входили до складу прикордонних нарядів та можуть повідомити період постановки та зміст бойових наказів. Стверджував, що частково особовий склад прикордонної застави був переведений до інших підрозділів відповідача.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів.

Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, не врахував те, що в інший спосіб підтвердити обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги не можливо. Це пов`язано із тим, що документи, на яких міститься інформація, шо підтверджує обставини справи, мають гриф секретності та не можуть бути надані відповідачем до суду, у свою чергу, свідки можуть повідомити відповідні обставини, зокрема період постановки та зміст бойових наказів, склад прикордонного наряду, покладені на нього функції та заходи їх виконання.

Окрім цього, апелянт зазначає, що заява про забезпечення доказів, обґрунтована можливістю загрози життю та здоров`ю свідків, які є військовослужбовцями та перебувають на передовій, що в подальшому унеможливить здобуття їхніх свідчень, для офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 311, 312 КАСУ справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, виходив з того, що у вказаній заяві не наведено обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення забезпечення доказів шляхом допиту свідків у майбутньому.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Приписи ст. 115 КАС України визначають, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.

При цьому згідно з п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 116 КАС України у заяві про забезпечення доказів зазначаються, зокрема: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Зі змісту наведених норм випливає, що заява про забезпечення доказів має обов`язково містити перелік обставин, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів в подальшому може стати неможливим або утрудненим.

Судовою колегією враховується, що інститут забезпечення доказів є механізмом їх збору до судового розгляду та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити. При цьому, неможливість надання (одержання) доказу повинна бути пов`язана із певними об`єктивними обставинами, зокрема майбутнім знищенням, зіпсуттям; ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.

Матеріали справи свідчать, що подана заява обґрунтована тим, що предметом доказування у цій справі є обставини отримання та виконання позивачем бойових наказів у 2023 році. Дані бойові накази ставилися військовослужбовцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які входили до складу прикордонних нарядів та можуть повідомити період постановки та зміст бойових наказів, а тому їх показання дадуть можливість встановити всі обставини, для доказування яких їх виклик є необхідним.

Разом з тим, на переконання суду апеляційної інстанції та як правильно встановлено судом першої інстанції, у заяві позивачем не зазначено обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення забезпечення доказів шляхом допиту свідків у майбутньому.

Доводи апелянта про те, що визначені свідки є військовослужбовцями та перебувають на передовій, де існує можливість загрози їхньому життю та здоров`ю, що у подальшому може унеможливити здобуття їхніх свідчень, для офіційного з`ясування всіх обставин у справі, колегія суддів не враховує, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач не може надати суду документи, на яких міститься інформація, шо підтверджує обставини справи, оскільки такі документи мають гриф секретності, тому свідки можуть повідомити відповідні обставини, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки суд не позбавлений можливості у встановлений чинним законодавством України спосіб здійснювати розгляд судових справ, у яких міститься інформація, яка віднесена до державної таємниці.

Згідно з пунктами 1, 8, 16 статті 10 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, визначених законом.

Якщо судовий розгляд проводився в закритому судовому засіданні, прилюдно оголошується лише вступна та резолютивна частини рішення, якщо такі частини не містять інформації, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися в закритому судовому засіданні. Якщо вступна та (або) резолютивна частини рішення містять таку інформацію, їх оголошення здійснюється в закритому судовому засіданні.

Згідно з абзацом 4 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), порядок роботи з документами, які містять державну таємницю, регулюється Законом України "Про державну таємницю", а також іншими спеціальними законами і нормативно-правовими актами, що діють у сфері державної таємниці.

До інших спеціальних нормативно-правових актів, що діють у сфері державної таємниці, відноситься, зокрема, Порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, який визначає, організацію роботи в державних органах щодо ведення секретного діловодства, оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці працівникам тощо.

З огляду на викладене, відповідач не позбавлений можливості у належний спосіб подати до суду відповідні докази щодо предмету доказування у справі, які містять відомості, пов`язані із державною таємницею, а суд, відповідним складом суддів, які мають допуск до державної таємниці, може розглянути справу з такими доказами, надати їм оцінку, прийняти рішення та оприлюднити його у Єдиному державному реєстрі судових рішень з обмеженим доступом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заяви про забезпечення доказів.

Не містить переконливих обґрунтувань для забезпечення доказів і апеляційна скарга.

Тож, заявником не доведено існування обставин, визначених у ст. ст. 114, 115 КАС України для забезпечення доказів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення доказів.

Отже, оскільки заявником не доведено та не обґрунтовано необхідність та доцільність забезпечення доказів до подання позовної заяви, колегія суддів вважає відсутніми підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення доказів.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна