Справа № 300/6165/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" грудня 2024 р. справа № 300/6165/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання - Зюбак Н.І,
представника позивача Стяпонавічюса А.В.,
представника відповідача 1 Басараба Н.С.,
представник відповідача 2 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
Військової частини НОМЕР_1 ,
про визнання дій протиправними та скасування наказів,-
Михальчук Наталія Петрівна (надалі,також представник позивача, Михальчук Н.П.), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , територіальний центр), Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо застосування приводу ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову та направлення на проходження військової служби під час мобілізації в особливий період ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 23.08.1992 являється ОСОБА_2 та належить до Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, підтвердження чого є довідка від 21.05.2024 №9004, видана Релігійною організацією "Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні". Представник позивача зазначає, що до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066 "Про затвердження нормативно-правових актів щодо застосування Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" (надалі, також Перелік №2066) належать, зокрема і ОСОБА_3 . А відтак, позивач має стійкі релігійні переконання, які унеможливлюють проходження останнім військової служби.
Як зазначає представник позивача, ОСОБА_1 09.07.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 (надалі, також ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на відмітку по повістці, де раніше уточняв військово-облікові дані, проходив військово-лікарську комісію (надалі, також ВЛК) та заявляв, що на підставі своїх релігійних переконань та міркувань совісті бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованою йому частиною 4 статті 35 Конституції України. Представник наголошує, що 09.07.2024 позивач перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , вкотре заявив про свої релігійні переконання, на підтвердження чого пред`явив довідку про його приналежність до релігійної організації Свідки Єгови від 12.05.2024 №9004, видану Релігійною Організацією "Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні" та заявив про бажання скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою. Однак, за доводами представника позивача, не бажаючи нічого слухати, принижуючи честь, гідність і релігійні переконання ОСОБА_1 , службові особи ІНФОРМАЦІЯ_6 зім`яли та викинули довідку, а позивача незаконно протримали до 19:00 години в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 , також повідомив про свої релігійні переконання та бажання скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою. Проте, на переконання ОСОБА_4 , відповідач 1, діючи поза межами наданих йому повноважень, утримував позивача в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 до ночі, а в ніч на 10.07.2024, близько 01:00 години, відправив ОСОБА_1 до Військової частини Збройних сил України НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_1 .
За доводами представника позивача, привід, як захід процесуального примусу не може бути застосований безпосередньо працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі, також ТЦК та СП). Представник позивача вказує, що у відповідності до частини 3 статті 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також Закон №2232-ХІІ) привід застосовується саме працівниками Національної поліції України на підставі звернення ТЦК та СП і тільки до тієї особи, яка вчинила адміністративні правопорушення передбачені статтями 210, 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі, також КУпАП). Як стверджує ОСОБА_4 , станом на день "затримання" позивача військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_7 протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 КУпАП щодо ОСОБА_1 не складалися, останній про розгляд такої справи не повідомлявся та до адміністративної відповідальності за вчинення таких правопорушень не притягався. З урахуванням зазначеного, представник позивача переконаний, що у відповідача 1 не було правових підстав для приводу позивача 09.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Представник позивача звертає увагу, що статтею 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" від 21.10.1993 №3543-XII (надалі, також Закон №3543-ХІІ) визначені категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а пунктом 24 частини 1 цієї статті встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації "інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках". Також, ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до частини 4 статті 35 Конституції України у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Таким чином, представник позивача переконаний, що ОСОБА_1 , як Свідок Єгови, належить до "інших військовозобов`язаних або окремих категорій громадян", які на підставі пункту 24 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ та частини 4 статті 35 Конституції України не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Окрім цього, представник позивача вказує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. Представник позивача наголошує, що із змісту зазначеного слідує, що права передбачені статтею 35 Конституції України на період дії воєнного стану не обмежуються. А відтак, переконана, що дії та відповідний наказ відповідача 1 про призов на військову службу ОСОБА_1 , який належить до релігійної організації , віровчення якої не допускає користування зброєю та який має жодним законом не обмежене конституційне право на заміну виконання військового обов`язку невійськовою (альтернативною) службою, є протиправними.
Також, представник позивача відзначає, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 відповідно до якого позивача зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини є протиправним, оскільки є наслідком неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_7 по призову на військову службу ОСОБА_1 і направлення останнього на проходження такої служби. Беручи до уваги зазначене, з метою захисту порушеного права, ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернувся до суду з цією позовною заявою.
Одночасно, із поданням позовної заяви, представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів від 09.08.2024, у якому просила витребувати додаткові докази у ІНФОРМАЦІЯ_7 і ВЧ НОМЕР_1 (том 1 а.с.31-33).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом долучення документу про сплату судового збору за подання даної позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (том 1 а.с.224-225).
ОСОБА_1 , 21.08.2024, подав до суду клопотання про долучення паперової копії позовної заяви з додатками до адміністративної справи (том 1 а.с.227).
Враховуючи, що позивачем, у встановлений судом строк, недоліки позовної заяви усунуто частково (том 1 а.с.228-231), ухвалою суду від 27.08.2024 судом продовжено процесуальний строк на десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказів, шляхом:
- подання документа про доплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 726,72 грн. або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону ( том 1 а.с.232-236).
У встановлений судом повторний строк, недоліки позовної заяви усунуто в повному обсязі (том 1 а.с.238-240).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України(том 1 а.с.242-245).
Пунктом 3 резолютивної частини ухвали суду задоволено клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів (том 1 а.с.242-245).
Судом витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_7 : копії мобілізаційного розпорядження, повісток (корінців про їх отримання), наказів (витягів з них), в тому числі наказу про призов на військову службу під час мобілізації, актів, рішень, виписок із відповідних журналів/протоколів; копії документів щодо проходження медичного огляду з відповідними актами, довідками, виписками, карткою обстеження та медичного огляду, витягами з протоколів засідання військово-лікарських комісій; копії облікової картки, а також військового білету; копії усіх поданих позивачем до ТЦК довідок, заяв про направлення на альтернативну (невійськову) службу, інших письмових заяв, письмових пояснень та будь-яких інших підписаних ним документів, та відповіді на них. Також витребувано від ВЧ НОМЕР_1 : копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до особового складу, а також інших наказів/розпоряджень, що приймались щодо позивача станом на день отримання цього запиту; інформацію щодо того, чи надходили від ОСОБА_1 звернення щодо можливості/неможливості проходження ним військової служби, та результати їх розгляду; копії усіх поданих позивачем до військової частини НОМЕР_1 довідок, заяв про направлення на альтернативну (невійськову) службу, інших письмових заяв, письмових пояснень та будь-яких інших підписаних ним документів та копії відповідей на них (том 1 а.с.242-245).
Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов 04.09.2024 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (том 2 а.с.1-6). ІНФОРМАЦІЯ_2 позовні вимоги не визнає, з огляду на наступне. Відповідач 1 зазначає, що за змістом частини 4 статті 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Однак, як вказує територіальний центр, згідно з статтею 1 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991 №1975-XII (надалі, також Закон №1975-ХІІ) альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. Відповідач 1 наголошує, що Законом №3543-XII альтернативна (невійськова) служба під час дії воєнного стану не передбачена.
ІНФОРМАЦІЯ_2 звертає увагу, що згідно з статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Також, територіальний центр зазначив, що згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-XII (надалі, також Закон №987-ХІІ) ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків, а заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
З урахуванням зазначеного, ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Представником позивача 09.09.2024 скеровано на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Мотивуючи подане клопотання представник позивача вказала на те, що позивач належить до релігійної організації Свідків Єгови, віровчення якої не допускає користування зброєю. З метою повного та всебічного розгляду справи та для прийняття законного рішення просить подане клопотання задовольнити (том 2 а.с.7-10).
Представник позивача, діючи в інтересах позивача, подала відповідь на відзив, яка надійшла 09.09.2024 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (том 1 а.с.11-19). Представник позивача зазначила, що позивач не погоджується з твердженнями відповідача 1 викладеними у відзиві на позовну заяву, з огляду на те, що конституційне право на свободу віросповідання і заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою під час дії воєнного стану не скасовано та не обмежено. Представник позивача наголошує, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права та свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
Окрім цього, на переконання ОСОБА_4 , гарантована статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - свобода совісті включає відмову від військової служби через несумісні із нею релігійні переконання. Таким чином, представник позивача вважає, що спірні накази та дії відповідачів щодо призову на військову службу ОСОБА_1 Свідка Єгови є протиправними, оскільки суперечать конституційним нормам прямої дії, передбаченим частиною 4 статті 35 Конституції України та статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено, вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (том 2 а.с.20-22).
Судовий розгляд призначено на 08.10.2024 о 10:00 год. (том 2 а.с.20-22)
Представник ІНФОРМАЦІЯ_7 18.09.2024, через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подав клопотання про приєднання до матеріалів справи витребуваних доказів (том 2 а.с.33-44).
Адвокат Стяпонавічюс Артурас Володимирович (надалі, також представник позивача, Стяпонавічюс А.В.) 27.09.2024, через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подав до суду заяву про вступ у справу як представника, в якій просив залучити останнього у справу в якості представника ОСОБА_1 та перенести розгляд справи на іншу дату (том 2 а.с.45-47).
Судове засідання, призначене на 08.10.2024, відкладено за клопотанням представника позивача та у зв`язку з неявкою представника відповідача 2.
У судове засідання, призначене на 15.10.2024, представники відповідачів не з`явилися. Представник ІНФОРМАЦІЯ_7 попередньо подав клопотання про відкладення розгляду справи. Причини неявки представника ВЧ НОМЕР_1 суду не відомі.
Представник позивача у судовому засідання щодо відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача 1 не заперечив та додатково клопотав перед судом повторно витребувати докази у ВЧ НОМЕР_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 клопотання представника позивача задоволено та повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином оформлені копії письмових доказів (том 2 а.с.64-66).
У судове засідання, призначене на 27.11.2024, з`явився представник позивача, представники відповідачів повторно не з`явилися. Причини неявки представників ІНФОРМАЦІЯ_7 і ВЧ НОМЕР_1 суду не відомі.
В судовому засіданні, у зв`язку із необхідністю витребування додаткових доказів оголошено перерву та ухвалою суду від 27.11.2024 ініційовано перед Оперативним командуванням " ІНФОРМАЦІЯ_8 " питання про скерування та/або вручення відповідним посадовим особам Військової частини НОМЕР_1 ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду про витребування доказів у справі №300/6165/24 від 15.10.2024 (том 2 а.с.92,93). А також ухвалою суду від 27.11.2024 визнано обов`язковою явку в судове засідання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.94-96).
Представник ІНФОРМАЦІЯ_7 02.12.2024, через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подав клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи наявні документи щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (том 2 а.с.103-109).
На виконання ухвали суду від 15.10.2024, представник Військової частини НОМЕР_1 , 05.10.2024 направив через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи письмові докази щодо проходження військової служби старшого сержанта ОСОБА_1 та повідомив, що до стройової частини відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 жодні рапорти позивача не надходили (том 2 а.с.110-115).
В судове засідання 18.12.2024 прибули представник позивача та представник відповідача 1, представник відповідача 2 не з`явився.
Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення коментованих вимог.
Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на позов не скористалася.
Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
Згідно з довідкою Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" від 21.05.2024 №9004 ОСОБА_1 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.09.1992 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні (том 1 а.с.52).
Також на підтвердження, приналежності позивача до Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, представником позивача долучено лист Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" від 12.12.2024 №187000 (том 2 а.с.116-117).
За змістом довідки військово-лікарської комісії №17/3/143 від 19.05.2024, старшому сержанту ОСОБА_1 , 19.05.2024 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією обласного об`єднаного центру мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_10 на базі КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" та встановлено, що останній та підставі статей 39б, 45б, 23в графи ІІ Розкладу хвороб, ТВД придатний до військової служби в частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (підрозділах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (том 2 зворотній бік а.с.35).
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 20.05.2024 звертався до голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації начальника Івано-Франківської обласної військової адміністрації Онищук С.В. із заявою, в якій повідомляв про свої релігійні переконання та просив замінити проходження військової служби, під час мобілізації на невійськову, а саме цивільні роботи, які не пов`язані з військовими чи силовими структурами (том 1 а.с.53).
Відповідно до листа Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 23.05.2024 №Б-1132/03/24, звернення позивача було надіслано за належністю на розгляд до Калуської районної державної адміністрації (надалі, також Калуська РДА) (том 1 а.с.55).
Листом Калуської РДА від 03.06.2024 №БУ-204 ОСОБА_1 повідомлено, що з урахуванням норм Законів України "Про військовий обов`язок та військову службу" та "Про альтернативну (невійськову) службу" на дату надання відповіді на звернення (03.06.2024) відсутні законні підстави для направлення позивача на проходження альтернативної (невійськової) служби (том 1 а.с.56-58).
Окрім цього, в матеріалах справи міститься заява позивача від 22.05.2024 адресована " ІНФОРМАЦІЯ_11 " ОСОБА_5 , у відповідності до якої ОСОБА_1 просив замінити проходження військової служби, під час мобілізації на невійськову, а саме цивільні роботи, які не пов`язані з військовими чи силовими структурами (том 1 а.с.59).
Як зазначено позивачем у позовній заяві, та не заперечується відповідачами, ОСОБА_1 09.07.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 на відмітку по повістці, звідки був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1 а.с.12).
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також ІНФОРМАЦІЯ_2 ) видано наказ від 07.07.2024 №262 "Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації" та поіменний список військовозобов`язаних, які призвані і відправлені з ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.07.2024 №8/1/313, згідно яких солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , направлений для проходження військової служби по мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які призвані на військову службу по мобілізації в складі команди № НОМЕР_1 : категорія рядового, сержантського, старшинського складу (том 2 а.с.109, зворотній бік а.с.109).
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2024 №231, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 06.05.2024 №272/2024 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" старшого сержанта ОСОБА_1 з 10.07.2024 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та вважається таким, що з 10.07.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (том 2 а.с.113).
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (надалі, також ОСОБА_7 , дружина позивача) 12.11.1988 уклали шлюб, свідчення чого являється наявне в матеріалах адміністративної справи свідоцтво про укладення шлюбу від 12.11.1988 серії НОМЕР_3 (том. 1 а.с.48).
Дружина позивача 17.07.2024 звернулася із заявою про кримінальне правопорушення до Івано-Франківської обласної прокуратури, в якій просила розпочати досудове розслідування за фактом вчинення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 146, частиною 5 статті 4261 Кримінального кодексу України (надалі, також КК України) та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 по відношенню до позивача кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 426 КК України (том 1 а.с.61-63).
Одночасно, 17.07.2024 ОСОБА_7 звернулася з ідентичною заявою до Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури (том1 а.с.67-69).
Листом Івано-Франківської обласної прокуратури від 22.07.2024 №27-256ВИХ-24 ОСОБА_7 повідомлено, що порушене у заяві питання не належить до компетенції органів прокуратури, а тому її надіслано до відповідного органу для організації розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства (том 1 а.с.66).
Івано-Франківська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, листом від 23.07.2024 №30.53/02-1664ВИХ-24, також повідомила ОСОБА_7 про скерування заяви останньої за належністю (том 1 а.с.72).
Окрім цього, дружина позивача:
- 17.07.2024 звернулася із скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_12 , в якій просила невідкладно відкрити провадження за коментованою скаргою, вжити заходів для негайного звільнення ОСОБА_1 з приміщення військової частини де останній незаконно утримується, провести перевірку на предмет вчинення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 злочинів передбачених частиною 2 статті 146, частино 5 статті 4261, частино 4 статті 426 КК України та притягнути винних до відповідальності (том 1 а.с.73-75);
- 18.07.2024 звернулася із скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_13 , в якій просила невідкладно відкрити провадження за коментованою скаргою, вжити заходів для негайного звільнення ОСОБА_1 з приміщення військової частини де останній незаконно утримується, надати невідкладну медичну допомогу позивачу, так як стан здоров`я останнього погіршується, провести перевірку на предмет вчинення службовими особами ВЧ НОМЕР_1 злочинів передбачених частиною 2 статті 146, частиною 4 статті 426 КК України та притягнути винних до відповідальності (том 1 а.с.80-81);
- 17.07.2024 зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Державного бюро розслідувань, в якій просила розпочати досудове розслідування за фактом вчинення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 146, частиною 5 статті 4261КК України та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 по відношенню до позивача кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 426 КК України (том 1 а.с.82-84);
- 17.07.2024 звернулася із заявою про припинення вчинення злочину до Міністерства оборони України, в якій просила невідкладно відкрити провадження за коментованою скаргою, притягнути до відповідальності службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 , які скоїли по відношенню до ОСОБА_1 , низку злочинів, зокрема кримінальні правопорушення передбачені частиною 2 статті 146, частиною 5 статті 4261, частино 4 статті 426 КК України та вжити заходів для негайного звільнення позивача з приміщення ВЧ НОМЕР_1 , де останнього незаконно утримують (том 1 а.с.87-89);
- 17.07.2024 звернулася із скаргою в зв`язку із порушенням основоположних прав людини до Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини, в якій просила відкрити провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина, а саме ОСОБА_1 , опитати останнього, з ціллю встановлення факту незаконного утримання на території ВЧ НОМЕР_1 , провести перевірку факту додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина ВЧ НОМЕР_1 по відношенню до позивача, вжити необхідні заходи реагування, в тому числі, направивши відповідний Акт реагування до ВЧ НОМЕР_1 щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина, шляхом подальшого звільнення ОСОБА_1 з вказаної частини, вжити всі передбачені чинним законодавством України заходи щодо забезпечення конституційних прав позивача, враховуючи, що виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням останнього та він належить до діючої згідно з законодавством України релігійної організації Свідків Єгови (том 1 а.с.92-95);
- 17.07.2024 звернулася із заявою про припинення вчинення злочину до Командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій просила не приймати співучасті у злочинах, які були скоєні службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 , не утримувати протиправно ОСОБА_1 , шляхом незаконного позбавлення волі останнього та повернути позивача до місця його проживання (том 1 а.с.99,100).
У відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 за №218 солдат ОСОБА_1 , курсант 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, вважається таким, що 30.07.2024 самовільно залишив військову частину (том 2 а.с.113).
Після чого, ОСОБА_1 31.07.2024 направлено на адресу Військової частини НОМЕР_1 :
- пояснення адресовані командиру ВЧ НОМЕР_1 , згідно яких позивач повідомляє що покине територію військової частини, так як не є військовослужбовцем, не вважав себе таким з самого початку, тому що останнього насильно, проти його волі та релігійних, глибоких переконань працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 доставлено до ВЧ НОМЕР_1 (том 1 а.с.103-105);
- звернення адресовані командиру ВЧ НОМЕР_1 , в якому позивач просить повернути військово-обліковий документ останнього (том1 а.с.107-108).
Вважаючи протиправними дії Відповідача 1 щодо застосування приводу ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо призову на військову службу під час мобілізації позивача, наказ ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову і направлення на проходження військової служби під час мобілізації в особливий період ОСОБА_1 , наказ командира ВЧ НОМЕР_1 щодо зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суд за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом частини 1 статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII.
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
За приписами частини 2 статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (надалі, також Закон №1932-XII).
Також, статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Відповідно до вимог статей 20, 22 Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (надалі також Закон №3543-XII), який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Абзацом 4 статті 1 Закону №3543-XII передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону №3543-XII зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
Частиною 8 статті 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно з пунктами 1 та 2 частиною 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №560 (надалі, також Порядок №560) на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про військовий обов`язок і військову службу" та цим Порядком.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено "інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках".
За доводами представника позивача, викладеними у позовній заяві, ОСОБА_1 , як Свідок Єгови, належить до "інших військовозобов`язаних або окремих категорій громадян", які на підставі пункту 24 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ та частини 4 статті 35 Конституції України має право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, стосовно чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, пунктом 4 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".
Частиною 4 статті 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (надалі, також альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991 №1975-ХІІ (надалі, також Закон №1975-ХІІ).
У відповідності до статті 1 Закону №1975-ХІІ альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з приписами статті 2 Закону №1975-ХІІ право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
Частиною 1 статті 4 Закону №1975-ХІІ визначено, що на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
За приписами частини 2 статті 4 Закону №1675-ХІІ не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки).
Відповідно до статті 5 Закону №1975-ХІІ альтернативну службу громадяни проходять на підприємствах, в установах, організаціях, що перебувають у державній, комунальній власності або переважна частка у статутному фонді яких є в державній або комунальній власності, діяльність яких у першу чергу пов`язана із соціальним захистом населення, охороною здоров`я, захистом довкілля, будівництвом, житлово-комунальним та сільським господарством, а також у патронажній службі в організаціях Товариства Червоного Хреста України.
Види діяльності, якими можуть займатися громадяни, які проходять альтернативну службу, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066 затверджено Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби та перелік релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю (надалі, також Положення №2066).
За змістом пунктів 2 та 3 Розділу І "Загальні питання" Положення №2066 громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії.
На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідне рішення місцевою держадміністрацією.
Із аналізу зазначеного вище по тексту судового рішення слідує, що альтернативна служба це служба, яка запроваджується саме замість проходження строкової військової служби.
Так, згідно з Переліком релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066, до релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю належать зокрема і Свідки Єгови.
У відповідності до довідки Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні" від 21.05.2024 №9004 ОСОБА_1 з 23.09.1992 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні (том 1 а.с.52).
Однак, суд зазначає, що згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.07.2024 №262 "Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації" та поіменним список військовозобов`язаних, які призвані і відправлені з ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.07.2024 №8/1/313(том 2 а.с.109-зворотній бік а.с.109), солдата ОСОБА_1 , призвано на військову службу по мобілізації та направлено для проходження військової служби по мобілізації в складі команди № НОМЕР_1 .
Тобто, у даному випадку, позивач є мобілізованим на військову службу під час мобілізації в особливий період, а не призваний на строкову військову службу, яка дає право на заміну такої служби альтернативною.
Суд вважає за необхідне відмітити, що Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачена альтернативна (невійськова) служба.
А ні Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а ні Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" не визначено порядок направлення та проходження альтернативної (невійськової) служби замість проходження військової служби під час мобілізації в особливий період.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації віруючим громадянам, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-XII (надалі, також Закон №987-ХІІ) ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Тобто якщо людина заперечує війну і не хоче брати участь в обороні держави це не є підставою для звільнення людини від мобілізації.
Враховуючи те, що позивач являється мобілізованим на військову службу під час мобілізації в особливий період, а не особою, яка підлягає призову на строкову військову службу, у спірному випадку, суд вважає, що у відповідачів не було правових підстав для направлення позивача на проходження альтернативної (невійськової) служби.
Як встановлено судом вище по тексту судового рішення ОСОБА_1 в результаті проведення 19.05.2024 медичного огляду ВЛК обласного об`єднаного центру мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_10 на базі КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" визнаний придатним до військової служби в частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (підрозділах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, про що свідчить довідка військово-лікарської комісії №17/3/143 від 19.05.2024 (том 2 зворотній бік а.с.35).
Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про недостовірність відомостей зазначених в довідці військово-лікарської комісії №17/3/143 від 19.05.2024, скасування коментованої довідки чи її оскарження.
Також, позивач не надав суду і доказів того, що останній має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд вважає, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
А відтак, з урахування вище зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та визнання протиправним і скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову й направлення ОСОБА_1 на проходження військової служби під час мобілізації в особливий період.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , суд виходить із наступних мотивів.
Як вже зазначалось судом вище, за результатами медичного огляду ВЛК, згідно з довідкою військово-лікарської комісії №17/3/143 від 19.05.2024 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби в частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (підрозділах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Таким чином, вищеперерахований перелік теоретично не визначав проходження військової служби на бойових посадах чи інших посадах, які передбачали безпосереднє використання зброї (зокрема частини забезпечення, медичні підрозділи та логістики). З 10.07.2024 позивача було призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, що теж не підтверджує наявність обставин, що передбачають використання зброї.
Позивач не підтвердив жодними письмовими чи іншими доказами проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 чи звернення до її штабу із відповідними рапортами щодо своїх релігійних переконань. Сам факт присвоєння йому звання «солдат» не може бути самосійним та беззаперечним доказом, що військова служба старшого сержанта ОСОБА_1 на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки передбачала використання зброї.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 №218 позивача виключено з усіх видів забезпечення з 30 липня 2024 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, що вказує на те, що оскаржуваний наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 як акт індивідуальної дії, на момент розгляду і вирішення даної справи, втратив свою чинність.
З урахуванням вищезазначеного та висновків суду щодо відсутності підстав для визнання протиправним дій та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" ( ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації"від 07.07.2024 №262), то відсутні підстави і для задоволення похідних позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 10.07.2024 №197, щодо зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Суд також критично оцінює покликання позивача на правові позиції Європейського суду з прав людини (надалі, також ЄСПЛ), викладені у постановах від 17.01.2012 у справі "Феті Демірташ проти Туреччини", від 07.07.2011 у справі "Баятян проти Вірменії", від 17.01.2020 у справі "Мамедов та інші проти Азербайджану", так як такі правові позиції не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки досліджувані ЄСПЛ випадки, стосувалися правомірності притягнення заявників до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі на тривалий період у зв`язку із відмовою від проходження військової служби.
Щодо покликання позивача на те, що до нього неправомірно застосували привід, суд зазначає таке.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, та не заперечується відповідачами, ОСОБА_1 09.07.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 на відмітку по повістці, звідки був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1 зворотній бік а.с.1- а.с.2).
Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
За змістом абзацу 3 частини 3 Закону №3543-ХІІ у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (надалі, також Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з абзацом 3 пункту 3 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
За приписами пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Наведені правові положення дають підстави вважати, що на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено завдання із забезпечення виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
На думку суду, призов громадянина на військову службу під час мобілізації не може вважатися приводом, оскільки позивач у позовній заяві визнає, що самостійно прибув ІНФОРМАЦІЯ_6 "на відмітку по повісті", звідки був направлений до ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою його призову до Збройних Сил України по мобілізації.
З урахування зазначеного, суд дійшов висновку, що позовна вимого про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо застосування приводу ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 теж не підлягає задоволенню.
Водночас адміністративний суд не надає оцінку наявним в матеріалах справи копіям заяв про припинення вчинення злочину, оскільки надання оцінки таким заявам лежить в площині Кримінального кодексу України та не належить до повноважень адміністративного суду.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спірних правовідносин не змінюють.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позову, в силу вимог статті 139 КАС України витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи, не підлягають розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ;

відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_14 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ;

відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.

Рішення складене в повному обсязі 23 грудня 2024 р.