Справа № 520/21749/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 р. Справа № 520/21749/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.10.24 по справі № 520/21749/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогами про: 1) визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні із січня 2020 року по серпень 2020 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2020 року по серпень 2020 року включно, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020.

Викладені у позові доводи заявника узагальнено можуть бути кваліфіковані як вчинення субєктом владних повноважень протиправного (на думку заявника) управлінського волевиявлення, унаслідок якого військовослужбовцем не було отримано належної суми грошового забезпечення за рахунок обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020р. "1.762,00грн." (замість "2.102,00грн."), а тому невірного обрахунку виду грошового забезпечення - грошова допомога для оздоровлення, виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, виду грошового забезпечення - одноразова грошова допомога при звільненні, виду грошового забезпечення - грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, виду грошового забезпечення - грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України з приводу використання протягом 01.01.2020р.-01.08.2020р. під час нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення військовослужбовця показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі види одержаного грошового забезпечення військовослужбовця протягом 01.01.2020р.-01.08.2020р., обчислені із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки за 84 календарних дні, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 р. за 26 календарних днів, одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020р. - "1.762,00грн.".

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вид грошового забезпечення - грошова допомога для оздоровлення за 2020 рік, вид грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, вид грошового забезпечення - одноразова грошова допомога при звільненні, вид грошового забезпечення - грошова компенсація за невикористані 26 календарних днів щорічної основної відпустки за 2020 рік, вид грошового забезпечення - грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в кількості 84 календарних дні за 2015-2020 роки, обчислені із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що за приписами частини четвертої ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України,

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

На момент виникнення спірних правовідносин, Кабінетом Міністрів України, жодних змін у пункт 4 постанови КМУ № 704 внесено не було та у грошовому забезпеченні діючим військовослужбовцям розміри посадових окладів та окладів за військовим званням продовжують встановлюватись, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого па 01.01.2018 року.

Кабінет Міністрів України, зазначивши розмір 1762 гривні, який відповідає встановленому пунктом 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не змінив умови обрахунку грошового забезпечення для діючих військовослужбовців усіх силових структур, в тому числі і для військовослужбовців Держприкордонслужби. А тому, починаючи з березня 2018 року і по теперішній час розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями діючих військовослужбовців, розраховуються виходячи з розмір)' 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12. 13 і 14.

Враховуючи вищенаведене, за відсутності станом на 01.01.2020 факту підвищення грошового забезпечення в частині збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовцям Держприкордонслужби у прив`язці до прожиткового мінімуму, встановленого саме для цих років, в Адміністрації Держприкордонслужби відсутні підстави для перерахунку та виплати ОСОБА_1 оновленого грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник належить до громадянства України; відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 04.09.2019р. №904-ОС був призначений на посаду начальника управління контролю та документального забезпечення Департаменту організації роботи, планування та контролю, звільнивши з посади начальника Окремого регіонального центру комплектування Державної прикордонної служби України (з місцем дислокації м. Харків) Східного регіонального управління, згідно із підпунктом 4 пункту 93 Положення (на вищу посаду - у порядку просування по службі); відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 16.09.2019р. №945-ОС був зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України; у період часу 01.01.2020р.-31.07.2020р. обіймав штатну військову посаду в організаційній структурі Адміністрації; у період часу 01.01.2020р.-31.07.2020р. отримував грошове забезпечення, обчислене із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн."; у період часу 01.01.2020р.-31.07.2020р. субєкт владних повноважень Академія на отримував бюджетних асигнувань для обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи понад "1.762,00грн.".

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 01.07.2020р. №621-ОС заявник був звільнений з військової служби на підставі п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30.07.2020р. №737-ОС заявник був виключений із списків особового складу Адміністрації та всіх видів забезпечення з 01.08.2020р. із календарною вислугою років - 28р. 00 м. 00д., пільговою вислугою років - 02р. 10м. 20д., всього - 30р. 10м. 20д.

Згідно з Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30.07.2020р. №737-ОС заявнику була призначено до виплати вид грошового забезпечення одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби; вид грошового забезпечення грошова компенсація невикористаних 26 днів щорічної основної відпустки за 2020р.; вид грошового забезпечення грошова компенсація невикористаних 84 днів додаткової відпустки учасника бойових дій за 2015-2020р.р.

Також згідно з особистою карткою на грошове забезпечення за 2020р. заявником у 2020р. було отримано такий вид грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення за 2020р. та такий вид грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020р.

Згідно із складеною архівною відомістю з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. заявник був задоволений такими видами грошового забезпечення за останньою штатною посадою (01.07.2020р.-31.07.2020р.): оклад за посадою - 9.455,48грн.; оклад за званням - 1.527,74грн.; надбавка за вислугу років - 5.491,61грн.; надбавка за кваліфікацію - 661,88грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 1418,32 грн; надбавка за особливості проходження служби - 13.179,87грн.; ; премія - 8.037,16грн.; індексація грошового забезпечення - 216,51 грн.

Окрім того, згідно з особистою карткою на грошове забезпечення за 2020р. та архівною відомістю з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. заявник протягом 01.01.2020р.-31.07.2020р. отримав допомогу на оздоровлення за 2020р. - 38.529,20грн., допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020р. - 38.529,20грн.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020р. - 33391,97грн.; грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій - 107.881,76грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні - 539.408,80грн.

Стверджуючи про невідповідність закону владного управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 01.01.2020р.-31.07.2020р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.102,00грн.», а тому невірного обчислення таких видів грошового забезпечення як: одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, грошова компенсація днів невикористаних відпусток, допомога на оздоровлення за 2020р., допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020р., заявник ініціював даний спір.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що владним суб`єктом у ході розгляду справи не доведено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Державної прикордонної служби України у період 01.01.2020р.-01.08.2020р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "1.762,00 грн" замість показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Суспільні відносини з приводу отримання військовослужбовцями Державної прикордонної служби України винагороди за публічну службу унормовані, насамперед, приписами ч.1 ст.43, ч.7 ст. 43 Конституції України, ст. 40 Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон №2232-XII), ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України №2011-ХІІ), постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (до 28.12.2018р.) постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Закону України від 03.04.2003р. №661-IV "Про Державну прикордонну службу України", Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018р. №558, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018р. за №854/32306; далі за текстом - Інструкція №558).

Так, на подальший розвиток положень ч. 4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Урядом України було прийнято постанову КМУ від 30.08.2017р. №704, п.4 якої було запроваджено механізм обчислення грошового забезпечення в частині розміру окладу за посадою та окладу за званням не з використанням сталої арифметичної величини (аналогічно до постанови КМУ від 11.11.2015р. №988), а із використанням певної величини прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно з п.10 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 згадане нормативне рішення Уряду України набирало чинності з 01.01.2018р.

При цьому, п.4 постанови КМУ №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином, первісно Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.

Отже, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ №704 не діяла, а питання структури та розмірів складових елементів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018р.

Водночас із цим, унаслідок набрання чинності передбаченими п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 змінами, п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 почав визначати, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відтак, з 01.03.2018р. Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за військовою посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.

Згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 07.12.2017р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018р. прожитковий мінімум для працездатної особи склав - "1.762,00грн.".

Пункт 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.

З 29.01.2020р. була відновлені юридична дія п.4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відтак, станом на 01.01.2020р. п.4 постанови КМУ діяв у редакції п. 6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 і передбачав обчислення грошового забезпечення виключно із використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р. (тобто "1.762,00грн."), а з 29.01.2020р. за правилами п.4 постанови КМУ №704 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Водночас із цим, з 29.01.2020р. була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.

Колегія суддів зазначає, що п.8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020р. також було запроваджено єдину величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у - "2.102,00грн.".

Отже, станом на 29.01.2020р. діяла єдина величина прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн.".

При цьому у положеннях постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 усі без виключення суб`єкти владних повноважень віднесені законодавцем до правової категорії - "державний орган", а відтак, усіх осіб, грошове забезпечення яких обчислюється у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, також належить віднести саме до правової категорії - "працівник державного органу".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що під час регламентування правових відносин з приводу оплати праці публічних службовців з 01.01.2020р. законодавець незмінно та послідовно застосовує сталий підхід, за яким при обчисленні розміру винагороди за роботу/службу працівників державних органів підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.", за виключенням випадків оплати праці працівників Національного агентства з питань запобігання корупції та Національного антикорупційного бюро України.

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21 та постанови Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі №120/8603/21-а, позаяк норми п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 за характером приписів (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) були бланкетними нормами права, а тому повинні однаково тлумачитись та застосовуватись як відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця; особи рядового і начальницького складу) із використанням арифметичного значення показника 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, так і відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

До того ж лише таке тлумачення відповідає дійсному змісту норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, де усі суб`єкти владних повноважень пойменовані законодавцем у якості державних органів.

Таким чином, станом на 29.01.2020р. діючий публічний атестований військовим званням військовослужбовець як працівник державного органу, оплата праці якого регулюються спеціальним законом, набув право на підвищення розміру окладу за посадою та окладу за званням із розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн.".

За загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі дії з приводу обчислення грошового забезпечення заявника із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "1.762,00грн.".

Продовжуючи розгляд справи, колегія суддів зауважує, що (за умови незастосування положень ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік") у силу правового висновку постанов Верховного Суду від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 19.09.2023р. по справі №160/15756/21; від 04.04.2023р. по справі №120/5264/22, від 06.11.2023р. по справі №300/1947/22, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 12.03.2024р. по справі №300/1772/23; від 28.03.2024р. у справі №160/3235/23 подія підвищення розміру окладу за посадою та окладу за звання (а відтак, і усіх інших видів грошового забезпечення, в алгоритмі обчислення яких беруть участь оклад за посадою та оклад за званням) згідно з постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 мала місце - 01.01.2020р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.102,00грн.", - 01.01.2021р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.270,00грн.", - 01.01.2022р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.481,00грн.", - 01.01.2023р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.684,00грн.".

Отже, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) про застосування найбільш сприятливого для заявника приватної особи підходу у тлумаченні змісту норми права зумовлює необхідність обтяження субєкта владних повноважень обовязком провести обчислення усіх видів отриманого грошового забезпечення заявника як військовослужбовця протягом 01.01.2020р.-31.07.2020р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "2.102,00грн.", , попри відсутність окремого рішення Уряду України у формі постанови Кабінету Міністрів України про це та відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Правила обчислення грошової компенсації днів частини невикористаної відпустки визначені нормами Розділу ХХХІ Інструкції №558.

Згідно з п.6 Розділу V Інструкції №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, розрахунковою базою обчислення такого виду грошового забезпечення як грошова компенсація днів невикористаної відпустки є грошове забезпечення військовослужбовця за останньою займаною штатною посадою станом на календарну дату звільнення з військової служби.

Згідно положень п. 1, 3 глави 6 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (затверджена наказом МВС від 25.06.2018р. №558, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018р. за №854/32306; далі за текстом - Інструкція №558) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги визначається на день затвердження протоколу.

Відповідно до положень п. 1, 5 глави 7 розділу IV «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до п. 9 розділу V Інструкції №558 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що у період проходження військової служби 29.01.2020р.-31.07.2020р. позивачу належить грошове забезпечення, обчислене із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "2.102,00грн." (станом на 01.01.2020р.), у той час як суб`єктом владних повноважень за цей проміжок служби заявнику було призначено, обчислено, нараховано і виплачено грошове забезпечення, обчислені із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "1.762,00грн." (станом на 01.01.2018р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень у ході розгляду справи не доведено дотримання вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Державної прикордонної служби України у період 01.01.2020р.-01.08.2020р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "1.762,00 грн" замість показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року по справі № 520/21749/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 520/21749/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва