Справа № 280/8188/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8188/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2024 року (головуючий суддя Новікова І.В.)

в адміністративній справі №280/8188/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 02.09.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

-визнати протиправними дії відповідача в частині видачі повістки на відправку на 27.08.2024 до винесення рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації;

-визнати протиправними дії відповідача в частині видачі направлення на військово-лікарську комісію до винесення рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що дії відповідача в частині видачі позивачу повістки на відправку на 27.08.2024 та направлення на військово-лікарську комісію до винесення рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації є протиправним. У ОСОБА_1 на утриманні знаходиться троє дітей віком до 18 років, у зв`язку з чим позивач не підлягає призову на військову службу, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З метою надання відстрочки від призову на військову службу позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте станом на дату подання позовної заяви його заява розглянута не була, а відповідно у відповідача не було підстав для направлення позивача на проходження ВЛК та видачі повістки на відправку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що визнання протиправними дії відповідача в частині видачі повістки на відправку на 27.08.2024 та в частині видачі направлення на військово-лікарську комісію, є не належним способом захисту порушених прав позивача та жодним чином не призведе до їх відновлення. Зауважив, що у разі якщо позивач вважає, що має право на відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації, то відповідно має право у встановленому порядку оскаржити саме рішення відповідача щодо відмови у наданні відповідної відстрочки, як то передбачено пунктом 60 Порядку №560. Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Вказує, що у позивача на утриманні знаходиться троє дітей віком до 18 років, у зв`язку з чим він не підлягає призову на військову службу, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що з метою надання відстрочки від призову на військову службу позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте станом на 30.08.2024 його заява не розглянута, відповідно у відповідача не було підстав для направлення позивача на проходження ВЛК та видачі повістки на відправку.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм процесуального законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення до суду стало те, що на думку позивача йому безпідставно видано повістку на відправку на 27.08.2024 та безпідставно видано направлення на військово-лікарську комісію до винесення рішення про надання/відмову у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, як особі на утриманні якої перебуває троє дітей.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання покладених чинним законодавством України обов`язків, ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 де отримав направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії від 20.08.2024 №4/2134.

23.08.2024 КНП «Міська лікарня №8» ЗМР проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

26.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу видано повістку на відправку до військової частини на 27.08.2024.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що позивачу не могла бути вручена повістка на відправку та позивач не міг бути направлений на ВЛК, оскільки він має право на відстрочку, як особа на утриманні якої перебуває троє дітей віком до 18 років.

Колегія суддів апеляційної інстанції, надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (Порядок №560).

Відповідно до пункту 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.

Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пункту 63 Порядку №560, військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Отже, відповідно до приписів Порядку №560 не направляються на ВЛК та не підлягають призову на військову службу особи, які звернулися до ТЦК та СП з питання надання відстрочки, до розгляду по суті питання про надання відстрочки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за наявності у особи права на відстрочку від призову на військову службу, така відстрочка не надається автоматично і для реалізації відповідного права особа має звернутися з заявою до ТЦК та СП у встановленому порядку.

У разі відсутності звернення до ТЦК та СП, навіть за умови наявності права на отримання відстрочки від призову на військову службу, особа може бути призвана на військову службу на загальних підставах.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав направлення на ВЛК та пройшов його до подання заяви про надання відстрочки, а заява про надання відстрочки від призову на військову службу подана фактично у день отримання позивачем повістки на відправку.

За таких обставин, дії відповідача щодо направлення позивача на ВЛК та видачі повістки на відправку не суперечать вимогам Порядку №560, оскільки позивач не звертався до зазначених подій до відповідача з питання надання відстрочки від призову на військову службу.

Водночас, правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу не є предметом розгляду даної справи. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання протиправними дій відповідача в частині видачі повістки на відправку на 27.08.2024 та в частині видачі направлення на військово-лікарську комісію, є не належним способом захисту порушених прав позивача та жодним чином не призведе до їх відновлення.

У разі якщо позивач вважає, що має право на відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації, то відповідно має право у встановленому порядку оскаржити саме рішення відповідача щодо відмови у наданні відповідної відстрочки, як то передбачено пунктом 60 Порядку №560, а в разі, якщо відповідач не приймає рішення щодо заяви про відстрочку, то позивач може оскаржити дії відповідача щодо не розгляду такої заяви та не прийняття рішення. Натомість, в позовних вимогах позивач не зазначає про оскарження такого рішення відповідача або щодо оскарження дій відповідача стосовно нерозгляду такої заяви та неприйняття рішення.

Водночас, відповідач зазначає, що перевіркою документів, які було долучені до заяви встановлено, що ОСОБА_1 є батьком лише однієї дитини, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , двоє інших дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , родинного зв`язку з ним не мають. Також відповідач зазначає, що після встановлення цього факту, ОСОБА_1 було роз`яснено, що у нього відсутні підстави для отримання відстрочки від призову на військову службу. Крім того відповідач зазначає, що 30.08.2024 комісією ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за викладених підстав.

Так матеріали справи містять повідомлення, що направлене на адресу ОСОБА_1 , згідно якого зазначено, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто заяву та протоколом від 30.08.2024 ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки ОСОБА_1 (а.с. 100).

Оскільки позивач не оскаржує рішення відповідача, що прийняте за наслідками розгляду його заяви, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Ураховуючи результат апеляційного перегляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 12.12.2024 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко