Справа № 160/26567/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код СДРГІОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) щодо не проведення нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКІЩ НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_3 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) з 07.03.2022 по 31.12.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код СДР1ІОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) щодо не проведення нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 . адреса: АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та невиплати (недоплати) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період з 20.02.2023 року по 20.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) здійснити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКШІ НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 07.03.2022 по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 р. № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 . адреса: АДРЕСА_2 ) здійснити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 по 31.01.2023. виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від ЗО серпня 2017 р. № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити (доплатити) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 паспорт ID НОМЕР_4 , виданий органом 1211, місце проживання: АДРЕСА_5 , фактична адреса: АДРЕСА_4 ) додаткову грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за період з 20.02.2023 року по 20.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу усіх належних до сплати коштів в період з 07.03.2022 року по 31.12.2023 року, а саме без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Також буду на бойовому завданні отримав поранення, однак додаткова винагорода не нарахована та не виплачена, в тому числі за період з червня по грудень 2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
22 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що здійснював виплати грошового забезпечення позивачу з огляду на діюче законодавство.
19 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
З матеріалів справи судом встановлено, що в спірні періоди позивач проходив військову службу у відповідача та отримував грошове забезпечення, щодо якого і виник спір.
Позивач отримав відповідь військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2024 року № 691/581/вих.ЗПІ на адвокатський запит від 23.08.2024 року, разом з бухгалтерськими документами.
Вважаючи неналежним розмір виплаченого забезпечення в спірні періоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Щодо позовних вимог за період з 07.03.2022 року по 31.12.2023 року.
На вимогу суду відповідачем витребувані документи не надані.
Згідно наданих позивачем довідок відповідача від 29.08.2024 року №7664/2 та №7664/3 грошове забезпечення позивача обчислювалося виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
За змістом відзиву відповідач заперечує проти іншого порядку визначення розміру грошового забезпечення в цей період, тобто не визнає відповідне право позивача.
Отже, судом встановлено, що в цей період грошове забезпечення позивачу виплачувалося виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.
Відповідно до п. 4 Постанови №704 станом на дату її прийняття установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до постанов, що додаються. В п. 3 постанов Кабінету Міністрів України, в які вносяться зміни, передбачено у постанові Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374; 2018 р., № 4, ст. 165) пункт 4 викласти в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»;
Отже, зміст змін, які внесено в п. 4 Постанови №704 Постановою №103, полягає в зміні дати, станом на яку встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що використовується для обчислення окладів шляхом його множення на відповідні тарифні коефіцієнти, а також в скасуванні правила про те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Основним питанням цього спору є можливість використання редакції нормативного правового акту, яка діяла до внесення в нього змін, що в подальшому були скасовані судовим рішення.
Суд зазначає, що за обставин цієї справи окремими положеннями Постанови №103 змінено окремі положення Постанови №704, однак в подальшому згадані положення Постанови №103 були скасовано. Скасування таких положень Постанови №103 призводить до анулювання їх дії, при цьому повністю нівелює їх вплив на положення Постанови №704.
В свою чергу позиція відповідача про те, що попередня (до внесення змін згідно Постанови №103) редакція Постанови №704 автоматично не відновлюється в зв`язку зі скасуванням Постанови №103, є необґрунтованою, оскільки фактично зводиться до того, що визнаний судовим рішенням протиправний правовий акт продовжить свій вплив на відповідні правовідносини, що не відповідає засадам верховенства права та правової визначеності.
Аналогічний спосіб правозастосування положень нормативно-правового акту, до якого були іншим нормативно-правовим актом були внесені зміни, визнані в майбутньому судовим рішенням нечинними, визнано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 року по справі №160/8324/19.
Також суд зазначає, що з 29.01.2020 положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням
Суд висновує, що з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція п. 4 Постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно, відповідач діяв протиправно, виплачуючи позивачу грошове забезпечення виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 01 січня 2018 року.
В п. 38 постанови Касаційного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі №120/965/22-а зроблено правовий висновок, згідно якого з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року №481 (далі Постанова №481), яка набрала чинності з 20.05.2023 року, змінено п. 4 Постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати і дотепер відповідна норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Відповідні зміни протиправними не визнавалися, наразі Постанова №481 є чинною, обставин її суперечності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили позивачем не наведено, а судом не встановлено.
Отже, позовні вимоги за період з 07.03.2022 року по 31.12.2023 року підлягають частковому задоволенню по 19.05.2023 року.
Щодо позовних вимог за період з 20.02.2023 року по 20.03.2023 року.
Позивач зазначав, що в цей період йому не виплачено додаткову винагороду у збільшеному розмірі пропорційно дням перебування на лікуванні.
У відзиві відповідач зазначив, що кошти за цей період нараховані та виплачені позивачу 19.08.2023 року.
У відповіді на відзив позивач вказав, що дійсно отримав 19.08.2023 року відповідні кошти, однак без зазначення що це саме додаткова винагорода за період лікування.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Питання встановлення факту порушення права є первинним відносно захисту такого права.
Сторони визнали надходження позивачу на рахунок 19.08.2023 року коштів.
Відповідачем надано наказ від 06.08.2023 року №3543/нагд, згідно якого позивачу наказано виплатити додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн саме за період з 20.02.2023 року по 20.03.2023 року.
Позивачем надано довідку відповідача від 29.08.2024 року №7664, згідно якої в серпні 2023 року позивачу виплачені кошти у розмірі 159032,34 грн. При цьому це була одна з двох виплат позивачу за весь 2023 рік (інша виплата була в січні 2023 року).
З наданої позивачем виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 19.08.2023 року на його рахунок дійсно відбулося зарахування вищевказаної суми з призначенням платежу «заробітна плата та аванси від В/Ч НОМЕР_2 ».
Жодних інших змістовних пояснень щодо походження цих коштів, окрім як виплати позивачу їх саме як додаткової винагороди згідно Постанови №168 за період лікування у спірний період позивачем не надано, а судом не встановлено.
Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
Щодо позовних вимог за період з червня 2023 року по грудень 2023 року.
Відповідач у відзиві вказав, що умовою для виплати такої додаткової винагороди є визнання особи ВЛК обмежено придатною або непридатною до військової служби, однак позивач наявність у нього такого статусу не підтвердив.
Згідно довідки відповідача від 29.08.2024 року №7664/5, позивачу в цей період виплачувався лише оклад за військове звання, додаткова винагорода не виплачувалася. Це узгоджується зі змістом довідки від 29.08.2024 року №7664. Відповідач також не заперечував факт невиплати такої додаткової винагороди, посилаючись на відсутність підстав для її виплати.
Згідно первинних медичних карток форми 100 позивач 06.01.2023 року отримав поранення.
В наявності виписки з медичних карток про перебування позивача на лікування з 07.01.2023 року по 16.01.2023 року, а також з 20.02.2023 року по 20.03.2023 року.
Згідно довідки відповідача від 23.02.2023 року №2011 поранення позивачем отримано за обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини.
Відповідно до довідки ВЛК від 22.05.2023 року №3628, складеної Військовою частиною НОМЕР_5 , травма легкого ступеню, пов`язана із захистом Батьківщини. Визнано позивача непридатним до військової служби в десантно-штурмових військах, придатним до військової служби.
Таким чином, умовами для отримання додаткової винагороди за даною нормою права є:
1) отримання військовослужбовцем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в юридичній ситуації позивача підтверджується довідкою відповідача від 23.02.2023 року №2011;
2) визнання такого військовослужбовця ВЛК обмежено придатною або непридатною до військової служби в юридичній ситуації позивача є обставиною, з відсутністю якої відповідач пов`язував нездійснення позивачу виплати спірних сум;
3) зарахування такого військовослужбовця у розпорядження в юридичній ситуації позивача підтверджується наданим відповідачем наказом від 14.03.2023 року №63-РС про зарахування позивача у розпорядження.
Отже, спірним у даній частині справи є лише обставини проходження позивачем ВЛК і її результатів. При цьому позивач у відповіді на відзив виокремив такі ж критерії для отримання спірної допомоги, акцентуючи увагу на тому, що стосовно позивача проведено ВЛК і він визнаний непридатним для проходження військової служби у десантно-штурмових військах.
Так, у абз. 7 п. 1-1 Постанови №168 категорії «обмежено придатний до військової служби» та «непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців» мають абсолютно визначений характер: вказані у абзаці 3 та 15 пп. «б» пп. 20.3. п. 20 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі Положення №402).
Отже, лише у випадках, коли за результатом ВЛК особі встановлено статус, який прямо визначено як у абз. 7 п. 1-1 Постанови №168, так і у абзацах 3 та 15 пп. «б» пп. 20.3. п. 20 Положення №402, особа є такою, що відповідає одній з умов для отримання спірної додаткової винагороди, оскільки абз. 7 п. 1-1 Постанови №168 та абзаци 3 та 15 пп. «б» пп. 20.3. п. 20 Положення №402 мають узгоджену термінологію.
Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у редакцію, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в період з 07.03.2022 року по 19.05.2023 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 07.03.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко