Справа № 380/12413/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 рокусправа № 380/12413/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Лужняк О.М.

за участю:

представника позивача Могілевець О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , з участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просять:

визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_4 з 05.02.2024 року;

зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_4 з 05.02.2024 року.

В обґрунтування позову зазначають, що вони перебували на утриманні свого сина, який зник безвісти. Уважають, що факт утримання підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №159 від 04.03.2024 року. Як наслідок, мають право на отримання частини грошового забезпечення військовослужбовця, який знак безвісти, у зв`язку з чим відмова відповідача не може вважатись правомірною.

Відповідач у відзиві зазначає, що у відповідності до положень ч.6 ст.9 «Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, ним правомірно відмовлено у виплаті позивачам оскільки право на отримання грошового забезпечення має колишня дружина ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Додатково зазначає, що позивачі у своїх заявах не покликались на те, що вони перебували на утриманні їх сина військовослужбовця та не додавали до них документи у підтвердження цих обставин.

Третя особа у запереченнях вважає, що саме вона як законний представник малолітнього сина має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця - батька спільної дитини.

Представник позивачів вимоги підтримала, просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.10.2024 року ухвалою суду вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 12.12.2024 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Обставини безвісті відсутності військовослужбовця - сина позивачів - сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи (сповіщення сім`ї №807/1 від 06.02.2024 року).

03.04.2024 року позивачі через представника звернулись до відповідача звернулись із заявами про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти.

Такі заяви подані на підставі пунктів 4 та 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

До згаданих заяв додано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордери на надання правничої допомоги, сповіщення сім`ї, свідоцтво про народження зниклого безвісти військовослужбовця, копії паспортів заявників.

Відповідачем на згадані заяви 17.04.2024 року надано відповіді за №107-ФЕС та 108-ФЕС, якими відмовлено позивачам у здійсненні виплати грошового забезпечення зниклого безвісти їх сина військовослужбовця.

Такі відмови ґрунтуються на вимогах п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, з посиланням на те, що право на виплату грошового забезпечення безвісті відсутнього військовослужбовця має третя особа як представник малолітнього сина ОСОБА_5 .

Змістом спірних правовідносин є відповідність відмов у виплаті грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 2011-XII).

На виконання абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України № 2011-XII, постановою Уряду України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок).

Як передбачено абзацом першим ч.6 ст.9 Закону України № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень абзацу третього цієї ж норми грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей, продовжується у цьому абзаці, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Аналогічні особи та умови виплати визначені у абзаці першому п.7 Порядку.

Зміст наведених норм, у межах спірних правовідносин, дозволяють суду вважати, що право на отримання грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця мають:

дружина;

у разі її відсутності, повнолітні діти, які проживають разом з нею;

законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку);

особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців;

батьки військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Матеріалами справи підтверджується те, що грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця виплачується колишній дружині як законній представниці їхнього малолітнього сина, що відповідає вимогам наведених норм.

При цьому, батьки військовослужбовця мають право на виплату грошового забезпечення останнього за умови не перебування військовослужбовця у шлюбі та відсутності дітей. Такі обставини у даному спорі відсутні.

У свою чергу, позивачі вважають, що вони перебували на утриманні свого сина - військовослужбовця, у підтвердження чого додано до матеріалів позову акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №159 від 04.03.2024 року.

У цьому контексті слід зазначити, що позивачі при поданні заяв про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти не покликались на такі обставини, згаданий акт до цих заяв не додавався, що виключає можливість дослідження цих обставин відповідачем при розгляді заяв.

При цьому, суд з метою дотримання конституційного принципу розподілу влад, закріпленого у ст.6 Основного Закону України, позбавлений можливості втручатись у дискреційні повноваження відповідача та досліджувати той документ, який не був предметом дослідження при розгляді заяв про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті.

Більше того, на переконання суду, в силу положень п.2 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, та як наслідок підтверджується судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, судом не надається оцінка наданим позивачами доказам у підтвердження того що вони є пенсіонерами, один з яких є інвалідом третьої групи, оскільки такі не є належними та допустимими.

Судом не беруться до уваги також інші твердження учасників справи, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень оскарженими відмовами критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, вказані витрати поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 24 грудня 2024 року.

Суддя Мартинюк Віталій Ярославович