Справа № 302/1821/24
Суддя: Повідайчик О. І.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1821/24
Провадження№ 2-а/302/38/24
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Повідайчика О.І. за участі секретаря судового засідання Сита Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та інспектора СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через представника адвоката Беллу В.М., звернувся до суду з цим позовом в обґрунтування якого посилався на те 07 грудня 2024 року інспектором відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Цьопою В.В. на позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3622869, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1 190,00 грн. ОСОБА_1 не погоджується з цією постановою, уважає що така підлягає скасуванню позаяк позивач не мав умислу на вчинення інкримінованого правопорушення й уважав, що не вчиняє його, поліцейський під час винесення постанови не надав йому жодного доказу вчинення правопорушення, справа про адміністративне правопорушення не розглядалась, йому не було роз`яснено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Стверджує, що в його діях був відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідач ГУНП в Закарпатській області у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. При цьому відповідач стверджує, що правопорушення було зафіксовано поліцейським за допомогою портативних технічних приладів, відповідно до наказу МВС від 18.12.2018 № 1026, а долучений до відзиву відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення. Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис не може слугувати підставою для неврахування цього доказу. Зазначає, що, позаяк ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не передбачено застосування адміністративного арешту, з врахуванням п. 32 рішення ЄСПЛ в справі «Максименко проти України», відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови, не суперечить інтересам позивача. Зауважує, що з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Відповідач вказує, що в цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності винесення постанови на місці вчинення правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП не здійснювалось, а постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП. Зазначає, що оскаржувана постанова оформлена відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395. Обґрунтовуючи відзив зазначеними обставинами й положеннями законодавства, посилаючись на п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.9 та п. «а» і «в» п. 2.3. Правил дорожнього руху, ст. 9, ст. 222, ч. 1 ст. 251 та ст. 258 КУпАП стверджує про законність оскаржуваної постанови, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Белла В.М. 21.12.2024 надав суду відповідь на відзив, у якому заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та стверджує про відсутність в матеріалах справи доказів вчинення позивачем правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення. Зауважує, що з наданих відповідачем доказів слідує, що справа про адміністративне правопорушення не розглядалась, відбулось тільки складання постанови. Підкреслює, що суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи, а відтак, з врахуванням принципу презумпції невинуватості, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчика О.І. від 18 грудня 2024 року відкрито провадження в справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд встановив такі фактичні обставини.

07 грудня 2024 року о 21 год 51 хв 50 сек інспектором відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Цьопа Василем Васильовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3622869. Цією постановою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1 190,00 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до змісту цієї постанови було те, що 07.12.2024 о 21 год 48 хв 16 сек в с-щі Міжгір`я вулиця Хустська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_1 в якого не освідчувався задній номерний знак, чим порушив п. 2.9. «в» Правил дорожнього руху керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим.

Згідно з положеннями пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Зазначеній нормі Закону відповідає п. 1.3. Правил дорожнього руху.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до підпункту в) пункту 2.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 КУпАП, належить до юрисдикції органів Національної поліції. Згідно з приписами ч. 2 зазначеної норми КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до завдань поліції належить надання поліцейських послуг окрема, у сферах, з забезпечення публічної безпеки і порядку та охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні повноваження поліції, відповідно до яких поліція, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» установлено вимоги до поліцейського заходу, яким є дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» Пполіція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами. Якщо поліцейського неможливо ідентифікувати за зовнішніми ознаками, він зобов`язаний пред`явити особі документ, що посвідчує його повноваження.

З статей 31 та 35 Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що поліцейський вправі зупинити транспортний засіб у разі порушення водієм Правил дорожнього руху.

Із зазначених положень законодавства належить дійти висновку, що поліцейський, зокрема, при виявленні порушень Правил дорожнього руху, безвідносно до їх фіксації повинен вжити необхідних превентивних або ж заходів примусу з метою припинення правопорушення та вирішити питання про притягнення особи до відповідальності, в порядку встановленому діючим законодавством або ж ініціювання зазначеної процедури.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У такому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.121 КУпАП міг проводитись на місці вчинення адміністративного правопорушення або ж за місцем його вчинення чи за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника (ч. 1 і 2 ст. 276 КУпАП).

З вказаних норм слідує, що керування або експлуатація транспортного з неосвітленим номерним знаком є адміністративним правопорушенням, розгляд такої справи належить до компетенції органів Національної поліції, від імені якої вправі розглядати справу поліцейський зі спеціальним званням. Протокол про адміністративне правопорушення в такій справі не складається, а справа може бути розглянута на місці вчинення правопорушення з винесенням відповідної постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до приписів ст. 245 КУпАП є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Враховуючи відсутність спеціального закону, яким би регламентувався порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах Національної поліції, суд констатує, що такий порядок визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (ст. 249 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту ч. 1 і 2 ст. 283 КУпАП слідує, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Відповідно до положень ч. 3 зазначеної норми КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, звертаючись із цим позовом до суду стверджує про протиправність постанови оскільки: факт порушення (подія) відсутній; відсутні докази вчинення ним порушення, як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності; справа про адміністративне правопорушення не розглядалась, а постанова була виписана на місці; поліцейським не було надано позивачу можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Відповідачем 1 ГУНП в Закарпатській області одночасно з відзивом надано відеоматеріали на яких відображено обставини щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оцінка законності якої є предметом цього позову. Зазначені відеоматеріали є джерелами об`єктивних відомостей, щодо обставин справи, які входять до предмету доказування в цій справі.

Суд зауважує, що в наданих відеоматеріалах відсутня фіксація факту керування позивачем транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Водночас з відеофайлу з назвою «2-2-6d12ac30-bed0-11ef-92e6-452b6fe14543.AVI», який в підсистему «Електронний суд» завантажено під назвою «відео ОСОБА_1 AVI» слідує, що на ньому відображені події після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача 07.12.2024 в період часу з 21:46:47 по 21:53:36 (про що свідчить відповідний відбиток у нижній лівій частині зображення). На зазначеному відео наявне відображення задньої частини транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та номерного знаку, який добре освітлений (час доби 21:46:48 та 21:46:51; час на відео 0:00:01 та 0:00:03). Суд не може встановити чим саме освітлюється зазначений номерний знак: лампами підсвічування цього транспортного засобу чи світлом передніх фар поліцейського автомобіля. Проте суд констатує, що відеоматеріалами наданими відповідачем 1 не підтверджується факт неосвітлення номерного знаку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . На цьому ж відео файлі відображено, що поліцейський інформує позивача про те, що в нього «не працює підсвітка номерного знаку» та просить пред`явити документи. В подальшому на відео відображено, як ОСОБА_1 , на виконання вимоги поліцейського шукає документи для їх пред`явлення. При цьому діалог між поліцейським та водієм не дає жодної підстави уважати, що розпочався розгляд справи про адміністративне правопорушення. О 21:52:33 поліцейський повідомляє позивача про те, що відносно нього винесена адміністративна постанова, яка відображується на відео (час на 00:05:51). При цьому суд зауважує, що за увесь період з час зупинки до повідомлення про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення пройшло біля 5 хвилин часу, впродовж якого поліцейський не тільки не роз`яснив водію його прав при притягненні до адміністративної відповідальності, не з`ясував обставин вчинення правопорушення, а й навіть не повідомив такого, про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Факт недоведення до відома водія розгляду справи про адміністративне правопорушення підтверджується безперервною відеофіксацією та здивованою реакцією ОСОБА_1 на вручення йому вже виписаної постанови в час доби 21:53:16 (час на відео 00:06:29).

З положень статей 7, 245, 246, 249, 251, 252, 268 та 283 КУпАП в їх системному взаємозв`язку слідує, зокрема, що винесенню постанови в справі про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку повинен передувати розгляд справи, межі якого можуть, відповідно до закону, різнитись в залежності від виду правопорушення й способу його виявлення/фіксування. Водночас така процедура розгляду повинна гарантувати з`ясування всіх обставин справи, відповідно до ст. 245 КУпАП, з наданням особі можливості реалізувати її права при притягненні до адміністративної відповідальності. В інакшому випадку формальне «складання» постанови за місцем вчинення правопорушення без розгляду справи, порушує принцип законності, положення ст. 3, 8, 19, 59 Конституції України та має ознаки свавільного, що є неприпустимим.

Суд доходить висновку про обгрунтованість довдів представника позивача щодо порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Диспозицією ч.6 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вимоги п.2.9 в) ПДР України забороняють водієві керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений.

Вимоги п.31.4.3.а) ПДР України також забороняють експлуатацію транспортного засобу якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Разом з тим, відповідно до вимог п.31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України. Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені обставини поліцейським не перевірялись, проте від їх з`ясування, у випадку несправності освітлення номерного знаку транспортного засобу, залежить установлення наявності чи відсутності в діях водія складу інкримінованого правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд зауважує, що в цій справі єдиними доказами, які містять інформацію про нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеоматеріал та сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Судом надано оцінку відеозапису, як доказу в цій справі та встановлено, що на ньому не зафіксовано факту правопорушення, натомість зазначений доказ підтверджує порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Оскаржувана постанова є предметом спору між сторонами, а тому не може розглядатись як доказ, за відсутності інших доказів, на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17, № рішення 73700340).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КупАП, а саме події правопорушення, тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3628699 від 07 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Частиною першою статті 222 КУпАП унормовано, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема за ст. 125 КУпАП. Відповідно до ч. 2 цієї статті працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення від імені органів Національної поліції. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положенням статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 125 КУпАП. Схожі правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 17.09.2020 у справі №742/2298/17, від 26.12.2019 у справі №724/716/16, від 17.06.2020 у справі №127/6881/17, від 26.12.2019 у справі №724/716/16, від 17.06.2020 у справі №127/6881/17, від 18.03.2021 у справі №809/466/17, від 28.04.2021 у справі №2340/5048/18, від 09.07.2021 №806/1129/16, від 16.02.2022 у справі №140/2580/19 та від 20.04.2022 у справі №140/2690/19

З врахуванням зазначених норм КУпАП та положень ст. 43 КАС України належним відповідачем у цій справі є Головне управління національної поліції в Закарпатській області, яке має статус юридичної особи та володіє адміністративною процесуальною правоздатністю.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову до Головного управління національної поліції в Закарпатській області. В частині позовних вимог до інспектора відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області з вказаних мотивів і підстав належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням висновку суду про ухвалення рішення на користь позивача, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Закарпатській області судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-77, 140, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3622869 від 07 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

В частині позовних вимог до інспектора відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області - в позові відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик