Справа № 520/23376/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 р. Справа № 520/23376/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, по справі № 520/23376/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати письмову відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення від 18 березня 2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 520/23376/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 520/23376/24 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач звернувся до відповідача не засобами електронного звернення, а за допомогою традиційного поштового зв`язку, у зв`язку з чим направлення електронною поштою позивачу відповіді не очікувалось від відповідача.

Окрім того, лист, який був адресований позивачу у відповідь на його звернення, на думку позивача, взагалі не виконаний згідно з вимогами законодавства щодо звернення громадян, зокрема: викладена не на номерному бланку, не містить штрих-коду або іншого кодового ідентифікатора, а підпис особи не скріплено печаткою. Між тим, за позицією позивача, вказана відповідь не містить жодної змістовної інформації, що б могла допомогти позивачеві, адже останній дійсно просив реально допомогти йому у його проблемі, а не обмежуватись формальною відпискою. Таким чином, надана відповідь не розв`язала жодного із заданих відповідачеві запитань.

Також позивач вважає поданий витяг з Журналу (реєстру) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком «Укрпошта» очевидно недопустимим та неналежним доказом на підтвердження саме факту направлення позивачу письмової відповіді на заяву від 18.03.2024 засобами поштового зв`язку.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18.03.2024 звернувся із заявою до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, в якій просив:

- надати належним чином завірену копію Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М. від 10.07.2008, на підставі та на виконання якої приватним нотаріусом Борисовою В.А як державним реєстратором був внесений запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М. від 10.07.2008;

- повідомити всю наявну у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також таку, що може ним бути отримана, інформацію щодо запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М.;

- розглянути цю заяву саме як звернення громадян в розумінні ч.3 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідачем на звернення позивача від 18.03.2024 надано відповідь оформлену листом від 26.03.2024 №074/07/1/П-79, в якому повідомлено, що заява про державну реєстрацію власності №20786870 від 01.02.2017 та документи, сформовані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою В.А. перебувають на обліку в Департаменті (м. Київ, вулиця Павла Усенка, 6), а постанова слідчого Головного слідчого управління МВС України Ковалишина П.М. від 10.07.2008 №б/н на підставі якої 16.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 7576009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) відсутня в Департаменті.

Вказаного листа відповідач направив засобами поштового зв`язку позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується журналом (реєстром) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ "Укрпошта" під № 622, а також додатково - на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується скріншотом з системи електронного документообігу АСКОД.

Позивач не погодившись з діями відповідача звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді звернення позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у встановлений законом строк надав відповідь на запитувану інформацію, про що зазначено в листі відповідача від 26.03.2024 №074/07/1/П-79, яку відповідач направив засобами поштового зв`язку позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується журналом (реєстром) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ "Укрпошта" під № 622, а також додатково направлено відповідь на електронну пошту позивача , що підтверджується скріншотом з системи електронного документообігу АСКОД, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Так, частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з положеннями частин першої, четвертої, шостої та сьомої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до частини першої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно статті 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналізуючи норми Закону № 393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст указаного зобов`язання, орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22.

Таким чином, у спірних правовідносинах обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику) в обраний ним спосіб.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 18.03.2024 звернувся із заявою (а.с. 6-7 том 1) до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, в якій просив:

- надати належним чином завірену копію Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М. від 10.07.2008, на підставі та на виконання якої приватним нотаріусом Борисовою В.А як державним реєстратором був внесений запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М. від 10.07.2008;

- повідомити всю наявну у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також таку, що може ним бути отримана, інформацію щодо запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі Постанови слідчого Головного слідчого управління Ковалишина П.М.;

- розглянути цю заяву саме як звернення громадян в розумінні ч.3 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян".

Поряд з цим, у тексті вказаної заяви було зазначено про те, що ОСОБА_1 бажає отримати відповідь на свою заяву письмово на вказану ним адресу засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з оголошеною цінністю та відповідним описом вкладення.

Звертаючись у серпні 2024 року до адміністративного суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначав про відсутність на момент звернення із позовом будь-якої відповіді від відповідача на його звернення.

Поряд з цим, відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції подано лист за вих. №074/07/1/П-79 від 26.03.2024 (а.с. 47 том 1), який було надано на звернення позивача від 18.03.2024.

З даного листа вбачається, що позивача у відповідь на його звернення проінформовано про те, що заява про державну реєстрацію власності №20786870 від 01.02.2017 та документи, сформовані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою В.А. перебувають на обліку в Департаменті (м. Київ, вулиця Павла Усенка, 6), а постанова слідчого Головного слідчого управління МВС України Ковалишина П.М. від 10.07.2008 №б/н на підставі якої 16.07.2008 Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 7576009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) відсутня в Департаменті.

Підтверджуючи направлення даного листа позивачу, відповідачем надано до відзиву на позов копію журналу (реєстру) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ "Укрпошта" (а.с. 48 том 1), в якому за порядковим номером 622 із присвоєним реєстровим вихідним номером 074/07/1/П-79 від 26.03.2024 зазначено ім`я позивача та адреса: АДРЕСА_2 .

Приведена копія журналу не містить будь-яких доказів того, що кореспонденція, в тому числі, яка адресована позивачу (зокрема, відмітки відділення зв`язку), була отримана оператором поштового зв`язку для оформлення подальшого направлення.

Колегія суддів критично оцінює як доказ надсилання позивачу поштового відправлення, реєстрацію його в журналі (реєстру) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ "Укрпошта", адже останній не містить будь-яких відміток від оператора поштового зв`язку про отримання від відправника вказаної кореспонденції.

Також відповідачем не надано будь-яких інших доказів надходження вказаного листа до відділення поштового зв`язку для відправлення, зокрема, квитанції про оплату поштовий послуг.

Між іншим, порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (надалі Правила №270).

За змістом пункту 8 Правил №270 вбачається, що оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктом 59 Правил №270 визначено, що послуги поштового зв`язку оплачуються під час їх замовлення відправником або під час вручення адресатом (одержувачем), якщо інше не передбачено відповідним договором про надання послуг поштового зв`язку у національній валюті за діючими тарифами. Просту письмову кореспонденцію оплачує тільки відправник. Послуги поштового зв`язку для реєстрованих поштових відправлень з позначкою Адміністративна послуга оплачуються суб`єктом звернення під час їх замовлення або під час отримання в поштовому відділенні чи за визначеною суб`єктом звернення адресою в порядку, визначеному оператором поштового зв`язку.

У відповідності до пункту 62 Правил №270 підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є:

- поштові марки, наклеєні на письмову кореспонденцію або нанесені типографським способом на поштові конверти, поштові картки;

- електронні марки;

- відбитки державного знака, нанесені маркувальними машинами;

- відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом;

- розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку.

Таким чином, з приведених вище приписів вбачається, що послуги поштового зв`язку як з відправки простої, так і з відправки реєстрованої поштової кореспонденції можуть бути підтверджені розрахунковим документом про оплату послуги поштового зв`язку.

Натомість, стверджуючи про обставину направлення позивачу відповіді засобами поштового зв`язку, відповідач доказів її надсилання разом з копією журналу (реєстру) відправленої кореспонденції поштовим зв`язком ПАТ "Укрпошта" не подав, як і не подав інших доказів, які б свідчили про виконання ним обов`язку щодо доведення до відома позивача інформації про результати розгляду його звернення засобами поштового зв`язку.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 802/211/16-а, від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20, від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Разом з тим, у постановах від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20 та від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22 Верховний Суд звертав увагу на те, що реєстрація відповіді на звернення чи скаргу як вихідного документа у журналі реєстрації вихідної документації розпорядника інформації і присвоєння за фактом реєстрації вихідного номера не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом.

Поряд з цим, у своєму зверненні від 18.03.2024 позивач чітко визначив, що бажає отримати відповідь на свою заяву письмово на вказану ним адресу засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з оголошеною цінністю та відповідним описом вкладення.

Натомість, заява позивача не містила жодного зауваження про інший альтернативний спосіб його повідомлення про результат розгляду справи, зокрема, шляхом направлення відповіді на електронну пошту.

Отже, колегія суддів не вважає надіслання відповіді на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 із підтвердженням у вигляді скріншоту з системи електронного документообігу АСКОД (а.с. 49 том 1) належним доказом для доведення змісту відповіді до заявника та повідомлення про результати розгляду звернення.

З приведеного вбачається, що викладені обставини свідчать про відсутність будь-яких належних доказів надання або направлення позивачу відповіді на його звернення від 13.03.2024.

Таким чином, відповідачем не підтверджено повідомлення позивача про наслідки розгляду його звернення/клопотання, в той час як за приписами статті 15 Закону № 393/96-ВР обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику).

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22.

Підсумовуючи приведене вище, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 .

Щодо доводів відзиву відповідача на апеляційну скаргу про те, що Законом України «Про звернення громадян» не передбачено виду поштового відправлення, яким має бути направлена відповідь на звернення, колегія суддів приводить наступне.

Так, за приписами Інструкції з діловодства у виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районних в місті Києві державних адміністрацій, на підприємствах, установах та організаціях, що належать комунальної власності територіальної громади міста Києва, яка затверджена розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.09.2018 №1747 не встановлено право/обов`язок розпорядника інформації надсилати відповідь на звернення/клопотання простою кореспонденцією.

Такого права/обов`язку також не закріплено ні у Правилах №270, ні у Законі №393/96-ВР.

Вимогою статті 15 Закону № 393/96-ВР є повідомлення громадян про наслідки розгляду їх заяв (клопотань), доведення змісту відповіді до заявника.

Окрім того, за правовими висновками Верховного Суду, які приведено у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/15723/22, за приписами Закону № 393/96-ВР обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику).

Тобто виходячи з приведеного, норми Закону № 393/96-ВР закріплюють за відповідачем обов`язок довести до відома позивача інформацію про результати розгляду його звернення, тоді як вид поштового відправлення не має значення.

У своєму зверненні від 18.03.2024 позивач чітко визначив, що бажає отримати відповідь на свою заяву письмово на вказану ним адресу засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з оголошеною цінністю та відповідним описом вкладення.

Натомість, заяви не містила жодного зауваження про інший альтернативний спосіб повідомлення позивача про результат розгляду справи, зокрема, шляхом направлення відповіді на електронну пошту.

Відтак, належним способом доведення до відома позивача інформації про результати розгляду його звернення є направлення відповіді саме засобами поштового зв`язку позивачу.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується нормами статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 520/23376/24 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 по справі № 520/23376/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка полягає у ненадання ОСОБА_1 письмової відповіді про результати розгляду його звернення від 18 березня 2024 року.

Зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати письмову відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення від 18 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова С.П. Жигилій