Справа № 500/4204/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/4204/24 пров. № А/857/23569/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Кулабухова М.М.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року (головуючий суддя: Мірінович У.А., місце ухвалення - м. Тернопіль, повний текст складено 28.08.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_1 , 08.07.2024 звернулася до суду з позовом, в якому, просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми «Ф» № 0-1915-UA0079091 від 26 березня 2024 року, в частині визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2 289 714 гривень 95 коп.

Обґрунтовує позов тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009 позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв м. Цей об`єкт нерухомого майна належить до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1915-UA0079091 від 26.03.2024, яким позивачці визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік у розмірі 2 452 189, 95грн щодо вказаного об`єкта нерухомого майна.

Однак, позивачка із вказаним податковим повідомленням-рішенням частково не погоджується та оскаржує його в частині донарахувань на суму 2 289 714, 85 грн, а в частині донарахувань на суму 162 475, 00грн погоджується на сплату такого зобов`язання і вважає його правомірним.

Часткове оскарження податкового повідомлення-рішення пов`язане з тим, що частина об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать позивачці на праві власності, - здавалися в оренду, а відтак позивач вважає, що має сплачувати податок за площу, яку передано в оренду.

Водночас, щодо іншої частини нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності, зазначає, що оскільки такий об`єкт нерухомого майна позивачка використовує за функціональним призначенням для сільськогосподарського виробництва при виготовленні сільськогосподарської продукції (вирощування та реалізації квіткової продукції), то вона має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, з огляду на що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на всю площу об`єкта, - вважає протиправним та безпідставним.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, апелянт покликається на те, що законодавець не робить розмежування щодо можливості застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно, якщо в оренду здається лише частина цілісної будівлі, а відтак платник податків використовуючи належний йому об`єкт оподаткування не лише для використання в господарській діяльності, а й для отримання прибутку від здачі такого в оренду, втрачає право на застосування пільги зі сплати податку на нерухомість.

Позивачка, 26.11.2024 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача Олексюк Р.З. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представником позивачки Левом Р.В. було подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, яку отримано 04.12.2024.

Однак, під час з`єднання з представником позивачки виявлено, що останній перебуває у статусі «не в мережі».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 195 КАС України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Отже, оскільки представник позивачки у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а тому відповідно до ч. 5 ст. 195, ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправними та скасуванню у частині площ, які використовуються позивачкою як сільськогосподарським товаровиробником безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не здаються позивачкою в оренду, лізинг, позичку, а саме: в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2 289 714 гривень 95 коп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 26.03.1999 зареєстрована як фізична особа-підприємець (дата проведення державної реєстрації: 26.03.1999, номер запису: 0002060), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 51-52), а також копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 654409 (а. с. 49-50) з основним видом економічної діяльності « 01.19 Вирощування інших однорідних і дворічних культур» та додатковими видами: « 01.30 Відтворення рослин», « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля», « 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт», « 81.30 Надання ландшафтних послуг».

Позивачці на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв.м, (описова частина: теплиці з прибудовою, А, 15099,0 кв м; склад - ангар, Б, 542,9 кв м; огорожа, 1-6; відмостка, I, II; складське приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням паливної та з підвалом, мансандрою, В, 7428,4 кв м; піднавіс, Г, 88,4 кв м; піднавіс, Д, 421,6 кв м; котельня, Е, 162,7 кв м; котельня, Ж, 227,3 кв м; піднавіс, 3, 226,0 кв м; піднавіс, И, 203,6 кв м, водонапірна вежа, К; свердловина, Л), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2023 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252), а також технічним паспортом на теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, виготовленого станом на 16.01.2007, власником яких є ОСОБА_1 (а. с. 53-54, 55-57, 58-59).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нежитлового нерухомого майна за 2023 рік та винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1915-UA0079091 від 26.03.2024 форми «Ф», яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2 289 714, 95грн (а. с. 7).

Однак, вважаючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області форми «Ф» № 0-1915-UA0079091 від 26.03.2024 протиправним в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік на суму 2 289 714 гривень 95 коп, - позивачка звернувся із цим позовом до суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачеих цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 500/2407/18 постанова від 24 лютого 2020 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що належний позивачці на праві власності об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля - теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24399,90 кв м, - відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Крім цього, для підтвердження статусу «товаровиробника» позивачкою подано суду податкову декларацію про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 (звітна) за 2023 рік з відомостями про отримані доходи від провадження господарської діяльності, зокрема вирощування однорічних і дворічних культур, Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2023 рік щодо вирощування інших однорічних і дворічних культур, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а. с. 156-157, 158), податкові декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного стану за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2023 року (а. с. 142-155), довідка № 2 про вирощення, переробку та реалізацію квіткової продукції впродовж 2023 року, а також за цей період акти на списання товарно-матеріальних цінностей, актів на оприбуткування квітів, видаткових накладних виданих ФОП ОСОБА_1 , договорів купівлі-продажу квіткової продукції тощо (а. с. 71-141).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачка у 2023 році передала в оренду ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Лобелія» та ТОВ «Грандеза» (сукупно) нежитлові приміщення площею 1610 кв м на 12 місяців та 20 кв м на 4 місяців (з вересня по грудень).

Дохід від здачі майна в оренду задекларовано згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 (звітна) за 2023 рік (додаток Ф2) (а. с. 158).

Також, передача частини об`єктів з комплексу тепличного господарства іншим суб`єктам господарювання підтверджується долученими копіями відповідних договорів оренди з актами приймання-передачі (а. с. 16-48), що відображено в узагальненій Довідці № 1 про перелік суб`єктів господарської діяльності та площі переданих в оренду об`єктів у 2023 році (а. с. 15).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачкою не дотримано одну з умов для застосування до неї пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки позивачка у 2023 році передала в оренду нежитлові приміщення. а дохід від здачі майна в оренду задекларовано згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік.

Щодо покликання позивачка, що спірні нежитлові будівлі не є об`єктом оподаткування податком згідно з вимогами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, оскільки лише частина будівель передана в оренду, то суд апеляційної інстанції не бере такі покликання до уваги, оскільки у податковому законодавстві відсутні норми, які б розмежовували застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно, якщо в оренду здається лише частина цілісної будівлі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки правових підстав для застосування до позивачки, у спірних правовідносин, вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу немає, а тому контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1915-UA0079091 від 26 березня 2024 року, в частині визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 2 289 714 гривень 95 коп.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі № 500/4204/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін
У зв`язку з перебування судді Матковської З.М. у відпустці з 19.12.204 по 20.12.2024, повний текст судового рішення складено та підписано 23.12.2024.