Справа № 523/15693/24
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/122/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Позиція позивача.

19.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, яким просить:

- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.09.2024 № 1384 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, за ч.3 ст.210 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідно до фабули оскаржуваної постанови, підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є порушення правил військового обліку в особливий період, а саме те що він з моменту оголошення загальної мобілізації Указом Президента України № 272/2024 від 06.05.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», особисто в семиденний строк, не надав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому він перебуває на військовому обліку, документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до витягу №89998-23052024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 23.05.2024 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ за № 717495 від 05.02.2014 року ОСОБА_2 пожиттєво встановлена третя група інвалідності та видано посвідчення серії НОМЕР_1 , яке надає право на отримання державної соціальної допомоги по інвалідності. 17.01.2023 року на адресу відповідача була надіслана заява, в якій зазначалося, що з 9 липня 2022 року ОСОБА_3 проходив ВЛК та надав всі документи до комісії про стан свого здоров`я, але лікарі зажадали завірити всі медичні документи нотаріально, що не передбачено законом. Враховуючи що Федорову важко ходити, всі документи були надіслані до відповідача із описом Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.09.2024 5 вкладень. Таким чином, відповідач мав всі медичні документи, які свідчать про стан здоров`я ОСОБА_1 , тим самим і пересвідчитися у наявності підстав для відстрочки. Відповідач володіє інформацією від медико-соціальної експертної комісії про наявність у ОСОБА_2 групи інвалідності, тим самим і відсутні підстави для додаткового подання цієї інформації позивачем. Відповідач, як держатель Реєстру, відповідно до ст. 5 Закону, має до нього доступ, а отже мав можливість пересвідчитися у наявності інвалідності та підстав для відстрочки, шляхом отримання персональної інформації відносно ОСОБА_1 через Реєстр. Зазначена інформація наявна у Реєстрі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону, яка отримана від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, - відомості, зазначені у пунктах 12, 16-2, 17 частини першої статті 7 цього Закону. Отже, відповідач мав можливість перевірити наявність інвалідності та підстав для відстрочки від військової служби через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних і резервістів, однак цього не було зроблено. Також, у постанові не вказано, які саме персональні дані були змінені та які документи мав пред`явити Федоров, що свідчить про відсутність опису обставин, встановлених під час розгляду справи, що є обов`язковою вимогою згідно зі ст. 283 КУпАП

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу було розподілено, відповідно до вимог ст.ст. 18, 31 КАС України.

Ухвалою суду від 24.09.2024 року адміністративний позов прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судове засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

ІІІ. Позиції сторін.

У судове засідання позивач та його представник - адвокат Матвєєв В.Ю., не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Прийнявши участь у попередньому судовому засіданні, підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 не забезпечив явку свого представника до судового засідання, будь-яких заяв або клопотань не заявляв, відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Щодо строку звернення до суду із позовом.

Судом встановлено, що 19.09.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.09.2024 №1384 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене, позовну заяву про скасування постанови №1384 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 11.09.2024 року, подано ОСОБА_1 у встановлені законом строки.

Щодо вимог про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова №1384 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП від 11.09.2024 року, постановлена відносно ОСОБА_1 , з наступних підстав:

-порушення правил військового обліку в особливий період, з моменту оголошення загальної мобілізації Указом Президента України № 272/2024 від 06.05.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», особисто в семиденний строк не надав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому він перебуває на військовому обліку, документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до витягу № 89998-23052024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 23.05.2024 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ за № 717495 від 05.02.2014 року ОСОБА_1 пожиттєво встановлена третя група інвалідності та видано посвідчення серії НОМЕР_1 , яке надає право на отримання державної соціальної допомоги по інвалідності.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.01.2023 року на адресу відповідача позивач направив заяву, в якій зазначалося, що з 9 липня 2022 року ОСОБА_3 проходив ВЛК, та надав всі документи до комісії про стан свого здоров`я, до заяви позивач додав: оригінал консультаційного висновку спеціаліста МКЛ №1 від 22.12.22; оригінал консультації головного ортопед-травматолога Департаменту охорони здоров`я ОМР від 2912.2022; копію виписки №5847 із медичної карти стаціонарного хворого; копію посвідчення серії НОМЕР_1 ; копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ за №717495; копію виписки №15148. Направлення наведеної заяви особисто ОСОБА_1 , на адресу відповідача, цінним листом з описом вкладення, підтверджується наданим позивачем Описом вкладення Укрпошти 65031.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

На підставі Закону України від 09 травня 2024 року № 3696-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ст. 210 КУпАП було викладено в новій редакції та доповнено частиною третьою, згідно якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Закон набрав чинності 19 травня 2024 року.

При цьому, суд зауважує на тому, що ст. 210 КУпАП містить примітку, відповідно до якої положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд констатує, що норма вказаної статті є бланкетною нормою, у диспозиції якої не встановлено певних правил поведінки і при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення.

Серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретних обставин та фактів порушення законодавства, яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

У даному випадку, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 , не містять посилань на конкретні нормативно-правові акти, ним порушені.

В свою чергу, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно визначати, встановлювати фактичні обставини, норми законодавства, порушені ОСОБА_1 .

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487.

Відповідно до п. 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пп.8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

В той же час, обов`язок «особисто повідомити» та «особисто прибути» не є тотожним у спірних правовідносинах. У даному випадку, те що позивач направив заяву із відповідними документами на адресу відповідача особисто, відповідачем не ставиться під сумнів.

До того ж, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, та не надано доказів на спростування позиції позивача.

Не надано також матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до положень процесуального законодавства, покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень. Відповідачем не надано доказів, які би свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

У ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом, сплатив судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 121, 205, 229, 241-246, 250, 286, 292, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1384 від 11 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП від, постановлену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.12.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко