Справа № 340/586/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 340/586/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., при секретарі судового засіданні Беседа Г.Р., за участі представника позивача адвоката Дарчук Д.В, представника відповідача Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Житняк Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 року в адміністративній справі №340/586/24 (головуючий суддя І-ї інстанції - Момонт Г.М.) за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка була видана громадянці Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним і скасувати рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України повторно розглянути справу про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з врахуванням правового висновку суду;

- визнати протиправним та скасувати рішення №014758 Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС України від 03.01.2024 року - про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти документи від громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 з врахуванням правового висновку суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.04.2023 року позивач звернулась до відповідача щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні, проте відповідач прийняв незаконне рішенням від 03.01.2024 року № 8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання від 13.04.2023 року № НОМЕР_1 на підставі підпункту 1 пункту 63 Порядку №322 без врахування чинного законодавства України та помилково застосував п.108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Визнано протиправним і скасовано рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Визнано протиправним та скасовано рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №014758 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Зобов`язано Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України повторно розглянути справу про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянкою Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Зобов`язано Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти документи від громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 для обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 та винести рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 2 906,88 грн. (дві тисячі дев`ятсот шість грн. 88 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України (том №2 а.с.81-89).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки у заяві від 30.06.2023 року про надання дозволу на імміграцію в Україну в графі «Чи змінювали прізвище, імя та по батькові» заявниця вказала « Ні ». Надана відповідь свідчить про те, що ОСОБА_1 надала свідомо неправдиві відомості про факт зміни прізвища після реєстрації шлюбу від 05.03.2021 року (актовий запис про шлюб №583).

Вважає, що оскільки позивач скористалась передбаченим статтею 35 Сісейного кодексу України правом на зміну прізвища та фактично змінила його згідно із законодавством України, то мала привести у відповідність свої документи, зокрема, свій національний паспорт.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 піддана Королівства Марокко та ОСОБА_6 громадянин України 05.03.2021 року зареєстрували шлюб, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис №583. З огляду на свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (том №1 а.с.41).

19.06.2021 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано, про що Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис №8. З огляду на свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 прізвище дружини після державної реєстрації розірвання шлюбу - ОСОБА_1 (том №1 а.с.42).

24.06.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис №2016. З огляду на свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (том №1 а.с.43).

ОСОБА_1 подано до УДМС в Кіровоградській області заяву-анкету №105135226 від 07.04.2023 року щодо видачі посвідки на тимчасове проживання з підстав - возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Із заявою подано паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 24.07.2019 року ( том №1 а.с.143-144).

13.04.2023 року ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Дата закінчення строку дії посвідки - 13.04.2024 року (том №1 а.с.50, 142).

30.06.2023 року ОСОБА_1 подано до Долинського сектору УДМС у Кіровоградській області заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі шлюбу з громадянином України згідно з пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію». У заяві на питання: «Чи змінювали прізвище, ім`я та по батькові (у зв`язку з чим)», - надана відповідь: «Ні» (том №1 а.с.145-146).

Листом №3501.5-4939/35.1-23 від 02.10.2023 року Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області звернулося до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо перевірки законності реєстрації розірвання шлюбу між громадянкою Королівства Марокко ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 19.06.2021 року Долинським РВ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), оскільки ОСОБА_1 не було проведено обмін паспорта Королівства Марокко у зв`язку зі зміною прізвища (том №1 а.с.161-162).

Листом №6810-06.11-14 від 11.10.2023 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив Управлінню Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, що відповідно до даних зазначених у заяві про державну реєстрацію розірвання шлюбу подружжя, яке немає дітей від 18.05.2021 року, ОСОБА_1 був пред`явлений паспорт НОМЕР_5 , виданий 24.07.2019 року провінцією Фігіг, який на час прийняття заяви був недійсним, оскільки після державної реєстрації шлюбу 05.03.2021 року ОСОБА_1 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 », тому паспорт підлягав обміну в місячний термін у зв`язку зі зміною прізвища. Не звернувши увагу на додане свідоцтво про шлюб, керівником Відділу заява була прийнята та після спливу одного місяця 19.06.2021 року проведена державна реєстрація розірвання шлюбу та видані відповідні свідоцтва. За результатами перевірки встановлено, що з боку начальника Відділу має місце факт не дотримання діючого законодавства (том №1 а.с.163).

Листом №3501.5-5547/35.1-23 від 08.11.2023 року Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області звернулося до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо того, чи вважати дійсною державну реєстрацію розірвання шлюбу між громадянкою Королівства Марокко ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 19.06.2021 року. Долинським РВ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (том №1 а.с.164).

Листом №7598-06.11-14 від 24.11.2023 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив Управлінню Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, що актовий запис №8 від 19.06.2021 року про розірвання шлюбу між громадянином України ОСОБА_6 та громадянкою Королівства Марокко листом №5001/1/3501-23 від 11.10.2023 року. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив Управлінню Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, складений Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вважається дійсним до спростування його у судовому порядку (том №1 а.с.165-166).

Рішенням Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 1 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322, скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 видану ОСОБА_1 .

Рішенням Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пункту 4-1 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №014758 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Королівства Марокко ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 31.01.2024 року (том №1 а.с.45-46).

Рішення мотивоване тим, що після винесення рішень про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на тимчасове проживання, у іноземця відсутні законні підстави для перебування в Україні.

За висновком про внесення змін (виправлення описки) до рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію від 03.01.2024 року №1316 громадянці Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженим завідувачем Долинським сектором ЦПМУ ДМС 19.01.2024 року виправлено описку у рішенні від 03.01.2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну гр. ОСОБА_1 , змінено «пункт 4-1» частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», на «пункт 4» частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» (том №1 а.с.172-173).

Разом з тим, за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.03.2024 року щодо відмови територіальним органом ДМС у прийомі документів для оформлення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні. Дійсної до 13.04.2024 року та бездіяльності територіального органу ДМС щодо невидачі письмової відмови у прийнятті документів, Державна міграційна служба України листом №Х-2812-24/8.1/1969-24 від 09.04.20024 року повідомила, що за інформацією, наданою Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України встановлено, що 19.03.2024 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_1 звернувся до сектору оформлення документів №1 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦПМУ ДМС щодо обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Працівником СОД №1 було проведено перевірку за відомостями підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами щодо дійсності зазначеної посвідки на тимчасове проживання та встановлено, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , зазначена як така, що підлягає обміну у зв`язку із закінченням строку дії, є недійсною, оскільки 03.01.2024 р. ЦПМУ ДМС прийнято рішення про її скасування на підставі підпункту 1 пункту 63 Порядку оформлення. Було встановлено, що 03.01.2024 р. Долинським сектором ЦПМУ ДМС прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яке на момент звернення виконане не було. Враховуючи, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 є недійсною у зв`язку з її скасуванням, не підтверджує законність перебування в Україні і не підлягає обміну, ЦПМУ ДМС було відмовлено у прийомі документів для обміну посвідки на тимчасове проживання. Зважаючи на той факт. Що документи не відповідали вимогам Порядку оформлення, заява-анкета про оформлення посвідки на тимчасове проживання у порядку обміну не формувалася (том №1 а.с.248-249).

Вважаючи незаконним оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, позивач звернулась до суду першої інстанції з позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі - Закон № 2491-III) та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон № 3773-VI).

З огляду на пункти 6, 16, 18 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною чотирнадцятою статті 4 Закону №3773 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773 підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Частиною вісімнадцятою статті 5 Закону №3773 передбачено, що окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для оформлення посвідки на тимчасове проживання такі документи: паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України; копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про оформлення посвідки.

Частиною двадцять другою статті 4 Закону №3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

З огляду на пункт 5 частини першої статті 51 Закону №3773, строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік.

Відповідно до пунктів 16, 17, 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (далі за текстом - Порядок №322) документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії.

Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви.

Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з пунктами 21-29 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням кваліфікованого електронного підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

До заяви-анкети вноситься інформація про номер контактного телефону заявника та адресу особистої електронної пошти.

Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта попереджає іноземця або особу без громадянства про те, що з метою підтвердження наданої у заяві про оформлення посвідки інформації, зокрема про місце проживання, іноземець або особа без громадянства може подати документи, що підтверджують право на проживання в житлі (свідоцтво про право власності, договір оренди (наймання, піднаймання) тощо). У разі ненадання таких документів буде проведено перевірку місця проживання заявника шляхом відвідання його за місцем проживання. Про час проведення перевірки йому буде повідомлено за номером контактного телефону та адресою електронної пошти.

У разі виявлення помилок у заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення.

Після перевірки заяви-анкети іноземець або особа без громадянства власним підписом підтверджують правильність внесених до неї відомостей про особу. Якщо іноземець або особа без громадянства через стійкі фізичні, психічні, інтелектуальні або сенсорні порушення не можуть підтвердити власним підписом правильність таких відомостей, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта робить відмітку про неможливість такого підтвердження та засвідчує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу власним підписом.

Після перевірки іноземцем або особою без громадянства правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру документи до заяви-анкети, які подаються іноземцем або особою без громадянства.

Прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідного уповноваженого суб`єкта, що прийняв документи від іноземця або особи без громадянства.

Керівник/заступник керівника територіального органу ДМС або керівник його структурного підрозділу, керівник/заступник керівника територіального підрозділу ДМС або особа, яка виконує його обов`язки, щодня здійснюють розподіл прийнятих (у тому числі уповноваженими суб`єктами) заяв-анкет між працівниками, які виконують функції з оформлення посвідки.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

Пунктом 32 Порядку №322 передбачено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;

6) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

З огляду на приписи пунктів 35, 36 Порядку №322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

У разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку.

Пунктом 37 Порядку №322 передбачено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дати прийняття документів.

Згідно з пунктом 53 Порядку №322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

На підставі підпункту 1 пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Відповідно до пункту 64 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Рішення про скасування посвідки формується засобами Реєстру за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Після підписання рішення сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Згідно з пунктом 65 Порядку №322 копія рішення про скасування посвідки надсилається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства рекомендованим листом не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня його прийняття.

Копія листа (із вихідним номером та датою), яким надіслано повідомлення про скасування посвідки, сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктом 77 Порядку №322 передбачено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку протягом тридцяти календарних днів з дня доведення його до відома іноземця або особи без громадянства або до суду в установленому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 виданої ОСОБА_1 став висновок про те, що посвідку видано на підставі недійсних документів. Такий висновок ґрунтується на інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), викладеній у листі №6810-06.11-14 від 11.10.2023 року, стосовно недійсності паспорта НОМЕР_5 , виданий 24.07.2019 року провінцією Фігіг, оскільки після державної реєстрації шлюбу 05.03.2021 року ОСОБА_1 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим паспорт підлягав обміну в місячний термін.

З огляду на Типове положення про відділи державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 11.04.2016 року №1079/5, судом встановлено, що формування висновків щодо дійсності паспортних документів іноземців не відноситься до повноважень відповідних структурних підрозділів структурними підрозділами Управління державної реєстрації міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а тому сама по собі інформація, викладена у листі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №6810-06.11-14 від 11.10.2023 року, не могла бути підставою для висновку відповідача про недійсність паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 24.07.2019 року ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 передбачає обмін паспорта громадянина України, зокрема у разі зміни інформації, внесеної до паспорта, у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені «прізвище», «ім`я» у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (крім додаткової змінної інформації).

Абзацом 2 пункту 24 глави 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 (далі за текстом - Правила №52/5), у редакції, чинній на час укладення першого шлюбу позивача - 05.03.2021 року, передбачалося, що якщо особа під час державної реєстрації шлюбу змінила прізвище, то на першій сторінці паспорта громадянина України у формі книжечки робиться відмітка про те, що зазначений документ підлягає обміну в місячний строк у зв`язку зі зміною прізвища при державній реєстрації шлюбу.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що у разі зміни прізвища під час державної реєстрації шлюбу, обміну у місячний строк підлягає саме паспорт громадянина України.

Натомість законодавство України не унормовує підстави, строк та порядок зміни паспортного документа, виданого іноземною державою.

Разом з тим, законодавчі вимоги передбачені для паспорта громадянина України не можуть автоматично застосовуватися до паспортних документів, виданих іноземними державами.

Таким чином, висновок Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про недійсність про недійсність паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 24.07.2019 року ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що зроблено без з`ясування позиції Королівства Марокко стосовно дійсності такого документа.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання є протиправним та підлягало скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Також суд першої інстанції врахував, що прийняття відповідачем протиправного рішення від 03 січня 2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання, зумовило ту обставину, що на час закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 (13.04.2024 року) позивач не мала можливості у строк встановлений Порядком №322 подати заяву-анкету щодо обміну посвідки на тимчасове проживання.

У зв`язку з викладеним, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти документи від громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 для обміну посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 та винести рішення з урахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 4 Закону №3773 встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-ІІІ (далі за текстом - Закон №2491) дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону №2491 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2491, у редакції, чинній на час подачі заяви, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, - документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

На підставі пункту 4 частини сьомої статті 9 Закону №2491 крім зазначених документів подаються: для всіх категорій осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону: оригінали (після пред`явлення повертаються) та копії документів, що засвідчують їхні сімейні (родинні) відносини з громадянином України, а також документів, що підтверджують факт перебування родичів іммігранта у громадянстві України; у разі імміграції одного з подружжя, якщо другий з подружжя є громадянином України, додатково подається письмова згода кожного з подружжя на проходження співбесіди та письмових тестів для перевірки обставин, визначених у статті 4-1 цього Закону, яка надається чоловіком або дружиною особи, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, під час подання документів для отримання дозволу на імміграцію.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2491, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

Пунктом 4 частини першої статті 10 Закону №2491, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначена Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом - Порядок №1983).

Пунктом 12 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордон служби; проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»; проводять перевірку даних іммігранта щодо відсутності в нього майнових зобов`язань перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну, з використанням Єдиного реєстру боржників та відомчої інформаційної системи ДМС; у разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку; у разі необхідності підтвердження інших відомостей про заявника або дійсності поданих ним документів надсилаються запити засобами поштового зв`язку або за наявності технічної можливості в електронній формі (в електронній формі через систему електронного документообігу з накладенням кваліфікованого електронного підпису) відповідним державним органам (в тому числі іноземних держав) або їх структурним підрозділам; надсилають у місячний строк разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам ДМС або територіальним підрозділам ДМС (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів ДМС, надсилаються територіальним органам ДМС, в інших випадках - територіальним підрозділам ДМС; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно з пунктом 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і територіальних підрозділів, ці органи аналізують у місячний строк отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу з урахуванням інформації, отриманої у ході проведення перевірок, передбачених пунктом 12 цього Порядку.

Рішенням Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну прийнято на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Із аналізу пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» суд дійшов висновку, що чинним законодавством як підставу для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначено свідоме зазначення неправдивих відомостей у заяві про надання дозволу на імміграцію; подання підроблених документів або документів, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися.

Так, у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну від 30.06.2023 року ОСОБА_1 у відповідь на запитання: «Чи змінювали прізвище, ім`я та по батькові (у зв`язку з чим)», - вказала: «Ні». Така відповідь розцінена відповідачем як свідомо неправдива, оскільки позивач при реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ».

У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача наголошував на тому, що у Королівстві Марокко жінкам законодавчо заборонено змінювати прізвище у разі шлюбу з іноземцем, який не є мусульманином і прізвище якого не має арабського походження. В обґрунтування такої позиції до суду надано завірені копії перекладу Закону 37.99 про цивільний стан введеного в дію указом короля Марокко та юридичних консультацій адвоката Асоціації адвокатів Кенітри. Представник позивача вказував, що неможливість зміни прізвища позивача за законодавством Королівства Марокко , зумовило потребу у розірванні шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрованого 05.03.2021 року та поверненні дошлюбного прізвища - ОСОБА_1 . Під час повторної реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрованого 24.06.2021 року, позивач залишила своє дошлюбне прізвище.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що за законодавством України зміна прізвища при реєстрації шлюбу є правом, а не обов`язком. При реалізації такого права іноземцем, саме останній повинен враховувати чи дозволяє законодавство держави громадянином (підданим) якої він є таку зміну. Однак, у разі якщо за законодавством України відбулася зміна прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу, але така зміна не допускалася законодавством держави походження особи-іноземця та/або не була оформлена за встановленою процедурою, виникає правове становище за якого особа може вважатися як такою, що змінювала прізвище, так і такою, що його не змінювала.

З огляду на викладене, тлумачення відповідачем заперечної відповіді ОСОБА_1 на питання щодо зміни прізвища, як свідомо неправдивої, суд першої інстанції належно розцінив як помилкове і таке, що не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцією відповідно до пункту 4 частини першої статті 10 Закону №2491.

Таким чином, рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну підлягало визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частин першої, другої статті 13 Закону №2491 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Скасована посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Частиною дев`ятою статті 13 Закону №2491 передбачено, якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію, за час розгляду її заяви втратила інші законні підстави для перебування в Україні, на неї поширюються положення частин другої - четвертої цієї статті.

Суд першої інстанції належно визначив, що рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03.01.2024 року №014758 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства винесене у зв`язку з прийняттям від 03.01.2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та від 03.01.2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання, що зумовило відсутність у позивача законних підстав для перебування в Україні.

Отже, зважаючи на висновки суду щодо протиправності рішень від 03.01.2024 року №1316 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та від 03.01.2024 року №8544 про скасування посвідки на тимчасове проживання, рішення Долинського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України від 03 січня 2024 року №014758 також підлягало визнанню протиправним і скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив наступне.

Нормами частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд з метою ефективного захисту порушеного права позивача вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути справу про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки Королівства Марокко ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 2 906,88 грн. (дві тисячі дев`ятсот шість грн. 88 коп.) підлягало стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року в адміністративній справі №340/586/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року в адміністративній справі №340/586/24 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складена та проголошена в судовому засіданні 13.11.2024 року, в повному обсязі постанова складена 24 грудня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко