Справа № 160/26266/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв`язку з неправомірним нарахування пенсії по інвалідності ОСОБА_1 і станом на 11.06.2003 року у відповідності до Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності станом 11.06.2003 року у відповідності до Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 271,34 грн, з урахуванням наявного понаднормового трудового стажу 4 роки 2 місяці 1 день і урахуванням статті 19 для перерахування наявного понаднормового трудового стажу 4 роки 2 місяці 1 день;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести розрахунок і виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , з виплатою всіх надбавок станом від 11.06.2003р. від по теперішній час на момент місячного терміну після надбання чинності даної судової постанови;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України завірену належним чином копію проведеного перерахунку пенсії по інвалідності від 11.06.2003р. з урахуванням всіх надбавок по теперішній час на момент місячного терміну після надбання чинності даної судової Постанови надати позивачу ОСОБА_1 ;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму пенсійних виплат з 11.06.2003 року пo теперішній час.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що порушені його конституційні права при призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відповідач не врахував понаднормовий стаж позивача 4 роки 2 місяці 1 рік з урахуванням ст 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що призвело до зменшення розміру пенсії.
Ухвалою від 07 жовтня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Стаж роботи станом на 11.06.2003, зарахований по 24.05.2002, складав 29 років 2 місяці 1 день.
Пенсію було призначено з урахуванням даних довідки про заробітну плату від 04.07.2003 № 180 за період роботи з 01.01.1993 по 31.12.1997.
Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складав 266,90 грн .
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 279/2002 Про підвищення розмірів пенсій призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення мінімальний розмір пенсії встановлено на рівні 47,30 грн.
Відповідно до статті 19 Закону № 1788 максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох мінімальних пенсій за віком.
З огляду на зазначене пенсію з 11.06.2003 ОСОБА_1 було призначено в розмірі 141,90 (47,30 грн х 3).
Оскільки на момент призначення пенсії Позивач отримував пенсію в максимальному розмірі, для проведення перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 11.06.2003 підстави відсутні.
До 01.01.2004 пільгові пенсії призначалися відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ).
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІУ).
Відповідно до статті 5 Закону № 1058-ІУ цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Виключно цим Законом визначаються, зокрема умови набуття та порядок визначення розмірів пенсійних виплат а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно зі статтею 28 Закону № 1058-ІV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії. обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на І відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Враховуючи вкладене, у зв`язку з відсутністю в позивача страхового стажу понад 35 років, відсутні підстави для задоволення його позовних вимог.
03.12.2024 року подав відповідь на відзив, де останній не погоджується з відзивом на позовну заяву та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
Позивач з 11.06.2003 отримує пенсію по інвалідності другої групи внаслідок загального захворювання, яку було обчислено відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).
Відповідно до пенсійної справи стаж роботи станом на 11.06.2003, зарахований по 24.05.2002, складав 29 років 2 місяці 1 день. Пенсію було призначено з урахуванням даних довідки про заробітну плату від 04.07.2003 № 180 за період роботи з 01.01.1993 по 31.12.1997.
З огляду на зазначене пенсію з 11.06.2003 ОСОБА_1 було призначено в розмірі 141,90 (47,30 грн х 3).
15.06.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою здійснити перерахунок пенсії по інвалідності.
Не погодившись з відмовою про перерахунок пенсії по інвалідності з урахуванням наявного понаднормового трудового стажу 4 роки 2 місяці 1 день і з урахуванням статті 19 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до запровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до 01.01.2004 р. Документами, які підтверджують стаж, є трудова книжка, довідки з місця роботи чи інші документи, видані відповідно до вимог законодавства. В окремих випадках, визначених законодавством, періоди роботи можуть бути підтверджені показаннями свідків.
За змістом абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 2 частини 1 статті 24 вказаного Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Тобто вказана правова норма, передбачає зарахування періоду з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку (у разі, коли особа в цей період не працює), зокрема для визначення розміру пенсії по інвалідності, однак такий період не може бути врахований при визначені пенсії за віком чи по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Цей період зараховується до страхового стажу лише під час отримання пенсії по інвалідності як додатковий стаж.
Відповідно до абзацу 4 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;
є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;
з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
При збільшенні розміру пенсії за віком за кожний рік роботи (стаття 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення») поряд з роботою враховуються також періоди, передбачені пунктами "а" - "ж" цієї статті і статтями 57-61 цього Закону.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Позивачу встановлена група інвалідності на загальних підставах, яка не пов`язана з професійним захворюванням або нещасним випадком на виробництві.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.
Враховуючи те, що у позивача інвалідність настала внаслідок загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 та останній отримує пенсію по інвалідності другої групи внаслідок загального захворювання.
Суд не приймає до уваги твердження позивача в частині збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку, але не менше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії , оскільки ст 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» регулює відновити стосовно пенсії за віком, а не пенсії по інвалідності.
До страхового стажу при призначенні пенсії за віком зараховується час перебування на інвалідності у випадку, якщо ця інвалідність настала внаслідок професійного захворювання чи внаслідок трудового каліцтва. Крім того, такий період зараховується до пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Враховуючи, що законодавством не визначено підстав для врахування збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку, але не менше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії для пенсії по інвалідності, у позивача інвалідність настала внаслідок загального захворювання та останній отримує пенсію по інвалідності другої групи, то вимоги ст 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку, але не менше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії, тому суд вважає доводи позивача необґрунтованими, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук