Справа № 160/27017/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Важний Гусь Бумажний" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -
09.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Важний Гусь Бумажний" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з вимогами:
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Важний Гусь Бумажний» про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
21.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надано письмовий відзив проти позову. Відповідачем позовні вимоги заперечуються, в обґрунтування свої позиції вказують про таке. Згідно із частиною 1 статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
У наказі від 20.09.2024 № 4407-п на проведення фактичної перевірки за адресою: м. Дніпро, пр.-т. Гагаріна, буд.74А/4 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Важний Гусь Бумажний» міститься посилання на підстави проведення перевірки, а саме: пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області в ході виходу на фактичну перевірку ТОВ «Важний Гусь Бумажний» за адресою: м. Дніпро, пр.-т. Гагаріна, буд.74А/4 встановлено факт відмови від доступу представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки господарської одиниці (кіоску), про що складено відповідний акт 23.09.2024 №2206/04-36-09-06/45610574 та направлено Позивачу засобами поштового зв`язку 24.09.2024 року.
Відповідно до ст.15 Закону №481/95-BP ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає, що розпорядження №319-рл від 24.09.2024 та №333-рл від 02.10.2024 про анулювання ліцензії винесене на підставі порушення вимог абзацу 5 частини 52 статті 15 Закону № 481/95-ВР, а не на підставі статті 3 Закону №481/95-ВР.
З огляду на викладене вважає оскаржувані розпорядження правомірними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
23.10.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з клопотанням про долучення додаткових доказів у справі.
25.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано додаткові пояснення у справі, якими доповнено виклад фактичних обставин перевірки, що вказано у відзиві проти позову.
28.10.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Важний Гусь Бумажний» подано відповідь на відзив проти позову. Позивач наголошує, що для проведення перевірки у контролюючого органу був відсутній повний пакет документів і внаслідок позивачем було законно відмовлено у допуску до проведенні перевірки. Станом на момент призначення фактичної перевірки в законі відсутня зазначена підстава для анулювання ліцензії, що унеможливлює застосування такої санкції. Наголошують, що відповідачем не надано доказів в обґрунтування правомірності оскаржуваних рішень та просять задовольнити позовні вимоги.
05.11.2024 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано заперечення (на відповідь на відзив), в якій відповідач вкотре звертає увагу, що розпорядження про анулювання ліцензії прийняті на виконання вимог абзацу 11 частини 52 статті 15 Закону № 481/95-ВР правомірно та скасуванню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
У наказах від 20.09.2024 № 4407-п та № 4413-п на проведення фактичної перевірки за адресою: м. Дніпро, пр.-т. Гагаріна, буд.74А/4 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Важний Гусь Бумажний» міститься посилання на підстави проведення перевірки, а саме: пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Представником ТОВ «Важний Гусь Бумажний» (продавець) у допуску представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки було відмовлено.
Вважаючи розпорядження про анулювання ліцензій протиправними, оскільки підприємством правомірно було відмовлено у допуску до проведення фактичної перевірки, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (Закон №481).
Відповідно до абзацу 2 статті 16 Закону №481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної Законами України.
Законодавцем встановлено уніфіковані порядок та підстави для анулювання ліцензій, передбачених Законом № 481, можливість оскарження такого рішення в адміністративному або судовому порядку, а також деякі особливості підстав для анулювання ліцензій залежно від виду діяльності. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з дня внесення відповідного запису до відповідного реєстру.
З 01 січня 2022 року набрав чинності Закон України № 1914-IX від 30.11.2021 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», котрим надано податковим органам право анульовувати ліцензії з підстав не допуску до перевірки, а саме, частиною п`ятдесят другої ст.15 Закону №481 доповнено зокрема абзацом чотирнадцятим згідно із Законом №1914-IX від 30.11.2021, згідно з яким анулювання через не допуск відбувається внаслідок: «відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови, а ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку».
У свою чергу, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок здій здійснюється відповідно до ст.81 Податкового кодексу України, зокрема, абз.5 п.81.1 Податкового кодексу України передбачено підстави, за наявності яких платник податків має право не допустити до перевірки посадових (службових) осіб, і це є: непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, платнику податків переліку документів, зокрема направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цією статтею, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, а відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абз.5 цього пункту, не дозволяється (абзац шостий п. 81.1 ст.81 ПКУ).
Пунктом 81.2 ст.81 Податкового кодексу України чітко визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків, а посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному ст.42 ПКУ.
Наведені положення чинного законодавства свідчать, що дійсно, згідно з Податковим кодексом України, платники податків мають право не допускати податківців до документальної виїзної та/або фактичних перевірок, але це можливо лише у випадку, коли перевіряючими не було пред`явлено або не надіслано направлення на проведення перевірки та відповідного наказу у встановлений Податковим кодексом України строк, а також, якщо вищезазначені документи були оформлені з порушенням вимог закону, платники податків теж мають право відмовити у допуску до перевірки.
Разом з тим, реалізація зазначеного у попередньому абзаці права призводить до негативних наслідків для платника податків, і у даному спірному випадку таким наслідком є анулювання ліцензії згідно зі ст.3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України підстав.
У даному спірному випадку позивачем не доведено, що не допуск посадових осіб контролюючого органу відбувся саме з визначених п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України підстав, тобто, у зв`язку з непред`явленням переліку документів, зокрема: направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки або пред`явленням зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цією статтею. Інших підстав правомірності не допуску до перевірки контролюючого органу чинним законодавством не передбачено.
На час розгляду адміністративної справи та на момент проведення фактичної перевірки наказ про її проведення є чинним та не оскаржувався позивачем.
Також в даному випадку встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Важний Гусь Бумажний» не було допущено до проведення фактичної перевірки посадових осіб контролюючого органу.
У наказах від 20.09.2024 № 4407-п та № 4413-п на проведення фактичної перевірки за адресою: м. Дніпро, пр.-т. Гагаріна, буд.74А/4 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Важний Гусь Бумажний» міститься посилання на підстави проведення перевірки, а саме: пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Не є доведеним позивачем належними доказами у цій справі також і твердження позивача про порушення посадовими особами відповідача порядку складання акту, який засвідчує факт відмови від допуску до проведення фактичної перевірки.
Таким чином судом не було встановлено протиправність призначення фактичної перевірки та вихід посадових осіб на підставі направлень для проведення перевірки.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що порушенням контролюючого органу вимог законодавства щодо проведення перевірки, як підставам позову необхідно надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Продовжуючи розгляд справи по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що, порядок анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним безпосередньо врегульовано Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. №481/95-BP, який підлягає застосуванню у редакції на час спірних правовідносин.
Як визначено ст.1 Закону №481/95-BP, «анулювання ліцензії» - це позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
А зі змісту приписів ст.3 цього ж Закону №481/95-BP вбачається, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання або його посадових осіб без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог п.81.2 ст.81 ПК України, до якого, в т.ч. долучається і мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами.
При чому, розпорядження про анулювання ліцензії приймається: на 16-й робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.
Далі, орган ліцензування на наступний робочий день після прийняття розпорядження про анулювання ліцензії: вносить інформацію щодо такого розпорядження про анулювання ліцензії до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а також оприлюднює його на своєму офіційному веб-сайті; направляє суб`єкту господарювання розпорядження про анулювання ліцензії в порядку, встановленому ст.42 ПК України. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з дня оприлюднення розпорядження про анулювання ліцензії на офіційному веб-сайті органу ліцензування.
Аналогічні положення містяться і у ст.15 даного Закону №481/95-BP, яка, в свою чергу, регулює питання імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального. Зокрема, така ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку (абз.16 ст.15 цього ЗУ).
Отже, системний аналіз наведених вище норм Закону України №481/95-BP фактично свідчить про те, що самостійною підставою для «анулювання ліцензії» - є Акт, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог п.81.2 ст.81 ПК України. При цьому, як вже зазначалося вище, розпорядження про анулювання ліцензії приймається на 16-й робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання вказаного вище Акту відмови, що є підставою для анулювання ліцензії.
Тобто, матеріалами даної адміністративної справи не встановлено протиправність дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваних розпоряджень та доводи позивача, що викладені у позовній заяві не спростували правомірності прийняття розпоряджень про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.
У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення у справі "Трегубенко проти України").
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Важний Гусь Бумажний" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування розпоряджень відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук