Справа № 160/26503/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1975 р. по 05.07.1978 р. та періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 , а саме: з 09.08.1978 р. по 17.03.1981 р., з 06.07.1987 р. по 18.10.1988 р., період з 02.04.1992 р. по 01.05.1993;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 06.09.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити 05.09.2023 року пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та виплатити заборгованість, що утворилась.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач протиправно відмовив їй у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи та навчання попри те, що вони належним чином підтверджуються наданими документами і записами трудової книжки. Вважає, що працівник, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
06 листопада 2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог. Вказує, що спірні періоди не зараховано до страхового стажу з огляду на неправильність, неточність або неповноту внесених до трудової книжки позивача відомостей. Вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії 06.09.2024, відтак, вимоги щодо призначення пенсії з 05.09.2023 не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , є громадянкою України ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №46 від 12.09.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком та зарахуванні до страхового стажу наступних періодів: період навчання з 01.09.1978 по 05.07.1978 згідно з довідкою №434 від 03.09.2024, оскільки зазначене дошлюбне прізвище не відповідає прізвищу у витязі з ДРАЦСГ; період з 09.08.1978 до 17.03.1981 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення не ідентифікується; період з 06.07.1987 по 18.10.1988 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки відсутня назва організації в записі про прийняття на роботу і печатка, якою засвідчено запис про звільнення не ідентифікується; період з 02.04.1992 по 01.05.1993 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки виправлення в даті звільнення і в даті наказу при звільненні не засвідчено належним чином.

Вік заявниці на момент звернення за призначенням пенсії 64 роки 02 дні.

Страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії 14 років 05 місяців 20 днів.

Не погодившись з відмовою відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди навчання та роботи до страхового стажу, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.

Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 59 років для жінок, які народилися у період з 01.04.1960 по 30.09.1960. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 та 65 років.

Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років. Після досягнення віку 63 років з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року необхідний страховий стаж становить від 20 до 30 років та після досягнення віку 65 років не менше 15 років.

Оскільки позивачці 04.09.2023 виповнилося 63 роки, для призначеня пенсії за віком при досягненні 63 років необхідно мати страховий стаж 20 років.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки на момент звернення за призначенням пенсії становить 14 років 05 місяців 20 днів.

Позивачка не погоджується з таким розрахунком стажу та вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірні періоди її роботи та навчання.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду навчання позивача.

Згідно з пунктом «Д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №3 позивач ОСОБА_1 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_2 .

Так, згідно з Дипломом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 у 1978 році закінчила Артемівське медичне училище.

Відповідно до Архівної довідки від 03.09.2024 №434, позивач ОСОБА_4 у період з 01.09.1978 по 05.07.1978 навчалася в Артемівському медичному училищі, що відповідає записам трудової книжки НОМЕР_2 .

Крім того, суд звератє увагу, що запис в трудовій книжці про дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_5 » зроблено на російській мові, а у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу українською « ОСОБА_2 ». Взагалі, розбіжності у одній літері в написанні прізвища пояснюються помилкою в перекладі, що не може впливати на реалізацію позивачем права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, період навчання позивача підтверджений належним чином, проте, до страхового стажу відповідачем протиправно не зарахований.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 .

Зокрема, відповідачем не зараховано наступні періоди роботи:

- з 09.08.1978 до 17.03.1981, оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення не ідентифікується;

- з 06.07.1987 по 18.10.1988, оскільки відсутня назва організації в записі про прийняття на роботу і печатка, якою засвідчено запис про звільнення не ідентифікується;

- з 02.04.1992 по 01.05.1993, оскільки виправлення в даті звільнення і в даті наказу при звільненні не засвідчено належним чином.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, серед іншого:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Так, оскільки позивачу у вересні 2023 року виповнилося 63 роки, для отримання пенсії за віком з 63 років їй необхідно, щоб страховий стаж становив не менш, ніж 20 років.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом встановлено, що записи про роботу позивачки у спірні періоди у трудовій книжці виконані у чіткій послідовності та з відповідністю дати. Доказів того, що записи про роботу позивачки є неправильними або непідтвердженими, відповідачами суду не надано.

Суд виходить з того, що записи трудової книжки є належною підставою для підтвердження стажу роботи для призначення (перерахунку) пенсії. Водночас, незарахування зазначених у трудовій книжці періодів роботи до страхового стажу через відсутність відбитку печатки або підпису особи поряд із записом про звільнення, за відсутності належних доказів, які підтверджують те, що особа у цей час не працювала або за неї не сплачувались страхові внески, є протиправним. Крім того, у трудовій книжці позивачки містяться номери наказів на підставі яких остання була прийнята на роботу та звільнена.

Водночас, частиною 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати і отримувати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідачі не вчиняли, тим самим не дотримались вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих пенсіонером документів.

Відтак суд вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії, що ґрунтується на незарахуванні (невизнанні) частини наявного у позивачки стажу, зокрема періодів роботи з 09.08.1978 по 17.03.1981, з 06.07.1987 по 18.10.1988 та з 02.04.1992 по 01.05.1993, - є протиправним та підлягає скасуванню.

Порушені права позивача підлягають також захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1975 по 05.07.1978 та періоду трудової діяльності з 09.08.1978 по 17.03.1981, з 06.07.1987 по 18.10.1988, період з 02.04.1992 по 01.05.1993.

З урахуванням незарахованих відповідачем періодів навчання та роботи позивачки її стаж станом на 2023 рік становив понад 20 років (а саме: 23 роки 03 місяці 04 дні), що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Щодо дати, з якої повина бути призначена пенсія.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, позивачка звернулася за призначенням пенсії 06.09.2024 у віці 64 роки.

Право на призначення пенсії позивачка набула у 2023 році у зв`язку із досягнення пенсійного віку (63 роки) та з огляду на набуття необхідного стажу.

При цьому, призначити пенсію позивачка просить з 05.09.2023, посилаючись на пункт 14-6-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до пункту 14-6-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

«Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається:

за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку;

по інвалідності - з дня встановлення інвалідності;

у зв`язку з втратою годувальника - з дня, що настає за днем смерті годувальника;

за вислугу років - з дня, наступного за днем звільнення з роботи, яка дає право на таку пенсію, але не раніше 24 лютого 2022 року.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з міста Бахмут Донецької області.

Відтак, на неї поширюються положення пункту 14-6-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні 06.09.2024, а передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії (з місяці з дати настання пенсійного віку) не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається:

за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо призначення позивачу пенсії з 05.09.2023.

Щодо компенсації втрати частини доходів у вигляді неотриманої пенсії.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту вказаних нормативних приписів вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до статей 2, 3 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію про те, що у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затримані строки їх виплати. Основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто виплата компенсації втрати частини доходу за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» можлива лише у разі наявності факту виплати основної суми доходу в розумінні цього Закону.

Оскільки пенсія позивача на момент постановлення рішення у справі відповідачем не була призначена та нарахована (та, відповідно, і виплачена) у зв`язку з тим, що відповідач заперечував право на призначення пенсії, тому передбачені законом підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні, у зв`язку з чим в цій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постановах від 31.05.2022 у справі № 380/2839/20, від 06.04.2022 у справі № 643/1808/17, від 28.12.2021 у справі №813/3055/17, від 01.04.2021 у справі №120/4555/18-а, від 04.03.2021 у справі №520/34/17, від 17.09.2020 у справі №300/544/19, від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.

У даній справі пенсія не була нарахована, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, судом не встановлено звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також відмови відповідача у цьому, що вказує на відсутність виниклого спору між сторонами з цього приводу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04.05.2022 у справі № 200/14472/19-а та вказав, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З огляду на те, що у розглянутій Верховним Судом справі №200/14472/19-а позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, суд дійшов висновку, що право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Також, на переконання суду, за наявності підстав для виплати втрати частини доходу така виплата не могла бути здійснена раніше дати звернення позивача із заявою про призначення пенсії у вересні 2024 року.

Наведена позивачем у позові судова практика, а саме викладені в постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а, від 05.07.2022 у справі №420/7633/20, від 21.08.2023 у справі №460/6767/20 висновки лише підтверджують висновки суду у цій справі. Так, у справах №521/21718/16-а, №640/7975/15-а, №420/7633/20 та №460/6767/20 втрача частини доходів виплачувалася не раніше дати здійснення перерахунку та нарахування пенсії за рішенням суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість, що утворилася із у зв`яку із відмовою призначити пенсії за поданою заявою, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частин другої-третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

При цьому, частиною першою статті 372 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку способом виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, є призначення пенсії. Натомість, виплата пенсії буде здійснюватися територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання позивача. І така виплата належних позивачу сум буде здіснюватися у повному обсязі з момента виникнення права на призначення пенсії, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначено.

Суд зауважує, що приписами статті 55 Закону №2262-ХІІ за наявності вини пенсійного органу, не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.

Під час ухвалення судом рішення суд зобов`язує відповідача здійснити позивачу призначення пенсії та, у разі набрання законної сили рішенням суду про зобов`язання призначення пенсії, виплата такої пенсії за весь час з вересня 2023 року буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї нарахованої суми з моменту призначення. Крім того, як вже зазначив суд, виплата пенсії буде здійснюватися територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання позивача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки оскаржуване рішення винесено відповідачем у вересні 2024 року, а до суду позивач звернувся 03.10.2024 тобто, в межах шестимісячного строку звернення до суду.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС).

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи, що правило пропорційного стягнення судового збору при частковому задоволенні позову стосується тільки вимог майнового характеру, тоді як заявлений позов містить вимоги немайнового характеру, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12.09.2024 №46 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код: 13814885) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) період навчання з 01.09.1975 по 05.07.1978 та періоди трудової діяльності з 09.08.1978 по 17.03.1981, з 06.07.1987 по 18.10.1988, період з 02.04.1992 по 01.05.1993.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код: 13814885) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 05.09.2023 пенсію за віком.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код: 13814885) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон