Справа № 580/2612/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2612/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Кузьменка В.В.

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 11 липня 2020 року до 24 лютого 2024 року;

- зобов`язання нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 11 липня 2020 року до 11 січня 2021 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення ОСОБА_1 був відсутній спір щодо сум нарахування і виплати позивачу належних коштів як передумови для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, ОСОБА_1 (далі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вказує, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом від 06 липня 2020 року №450 був звільнений з військової служби та наказом командира військової частини від 10 липня 2020 року №142 виключений зі списків особового складу. Зазначає, що останнім днем проходження військової служби є 11 липня 2020 року, проте фактичний розрахунок виплати грошового забезпечення, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного сулу від 10 серпня 2023 року у справі №580/380/22, здійснений 24 лютого 2024 року, а тому ОСОБА_1 вважає, що на підставі статей 116, 117 КЗпП України, має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті грошового забезпечення, за період з 11 липня 2020 року по 11 січня 2021 року (не більш як за шість місяців).

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 23 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 липня 2020 року №142 звільнений з військової служби з 10 липня 2020 року і виключений зі списків особового складу частини.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, по справі №580/380/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 10 липня 2020 року розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 14 вказаної Постанови. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року в розмірі 2102 грн за період з 01 січня 2020 року по 10 липня 2020 року, з урахуванням проведених раніше виплат: посадового окладу та окладу за військовим званням; надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження служби; надбавки за таємність; грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби; грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2015-2020 роки; одноразової грошової допомоги, що передбачена частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, обчислених із розмірів посадового окладу та розміру окладу за військове звання. В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно виписки з рахунку позивача ОСОБА_1 24 лютого 2024 року відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 виплачено грошове забезпечення у сумі 61717,32 грн.

ОСОБА_1 вважає, що відповідно до статті 117 КЗпП України має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення з 11 липня 2020 року до 11 січня 2021 року, в зв`язку з чим звернувся в суд з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно частин першої - третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із тим, що станом на день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним розрахунку у повному обсязі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, по справі №580/380/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 03 квітня 2017 року.

Заборгованість була виплачена 24 лютого 2024 року за рішенням суду, яке набрало чинності.

Судом першої інстанції було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених статтею 117 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України у редакції, що була чинна до 19 липня 2022 року, обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції, що набула чинності після 19 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача щодо перерахунку грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення та всіх належних сум при звільненні з розрахунку множення відповідного тарифного коефіцієнта за займаною посадою та окладом за військовим званням на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року. Відповідач листом від 30 грудня 2021 року №36/1990 повідомив позивача, що підстави для визначення посадових окладів та окладів за спеціальним званням військовослужбовців шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу під час виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення суми не були спірними на час звільнення (з 11 липня 2020 року) та більше 1 року (1 рік 5 місяців з 11 липня 2020 року по 21 грудня 2021 року) ОСОБА_1 не здійснював дій, спрямованих на перерахунок та виплату грошового забезпечення з 11 липня 2020 року по 24 лютого 2024 року з урахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня календарного року, позаяк звернувся до відповідача із відповідною заявою лише - 22 грудня 2021 року, що встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі №580/380/22 (набрало законної сили 22 листопада 2023 року.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 зазначає: «п.31 незгода працівника з розміром належних до виплати під час звільнення сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум під час звільнення. Спір щодо невиплаченої індексації виник більш ніж через півтора роки після звільнення позивача (п.34). Оскільки під час нарахування і виплати позивачу належних під час звільнення сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні (п.35). Подібний висновок щодо застосування норм права сформульований Верховним Судом 28.11.2022 у справі №380/693/20, що належить застосуванню до спірних правовідносин».

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ).

Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, а також висновки Верховного Суду, які суд першої інстанції взяв до уваги при вирішенні цієї справи, викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зміни суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Проте, з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ.

Аналогічний висновок висловлено, зокрема, у постановах від 16 травня 2024 року у справі 420/11918/23, від 28 червня 2023 року у справі №380/19103/22 Верховного Суду і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.

Отже, у даній справі підлягає застосування статті 117 КАС України в редакції від 19 липня 2022 року.

З огляду на встановлені обставини справи та оцінені докази, беручи до уваги відсутність підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, з огляду на дату звернення позивача із заявою від 22 грудня 2021 року до відповідача (активні прояви) щодо незгоди з розміром належних до виплати під час звільнення сум не звернувся невідкладно (не в стислі строки), тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час непроведення розрахунку при звільненні.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: В.В. Кузьменко

Ю.К. Черпак