Справа № 200/8672/24
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 грудня 2024 року Справа №200/8672/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єв І.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якому просить:

- визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення №009 о/с від 26.02.2024 в частині непризначення премії за лютий 2024 року;

- видати наказ про призначення ОСОБА_1 премії за лютий 2024 року в розмірі рівнозначному в його посаді та званню на момент звільнення без її нарахування та виплати;

- видати новий наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 29 лютого 2024 року;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Донецькій області зробити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно положення ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно нового наказу про звільнення з урахуванням діючих на дату звільнення ОСОБА_1 надбавок, доплат, підвищень та премій;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Донецькій області щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського згідно положень Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку із:

1) втратою працездатності у розмірі 20% (двадцять) «травма, поранення, так, пов`язане із захистом батьківщини» - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України;

2) втратою працездатності у розмірі 5% (п`ять) «захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби» - у розмірі 5% від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

3) втратою працездатності у розмірі 5% (п`ять) «захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) під час участі в антитерористичній операції;

4) втратою працездатності у розмірі 10% (десять) «захворювання, так, пов`язане із проходженням служби в поліції» - у розмірі 10% від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції».

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 17.10.2024 та призначити і виплатити ОСОБА_1 згідно положень Закону України «Про національну поліцію» одноразову грошову допомогу у зв`язку із:

1) втратою працездатності у розмірі 20% (двадцять) «травма, поранення, так, пов`язане із захистом батьківщини» - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України;

2) втратою працездатності у розмірі 5% (п`ять) «захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби» - у розмірі 5% від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

3) втратою працездатності у розмірі 5% (п`ять) «захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) під час участі в антитерористичній операції;

4) втратою працездатності у розмірі 10% (десять) «захворювання, так, пов`язане із проходженням служби в поліції» - у розмірі 10% від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції».

- визнати причини пропуску мною строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними згідно положень ст. 263 ЦК України на підставі того, що з 28.02.2022 по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу за мобілізацією в Національній гвардії України та поновити строк позовної давності.

- розглянути справу у загальному провадженні, оскільки це має для позивача важливе значення.

Ухвалою суду від 18.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з викладенням обставин та доказів поважності його пропуску; уточнену позовну заяву з зазначенням вірної юридичної адреси позивача та зазначенням відомим номерів засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача..

23.12.2024 позивачем надано до суду уточнену позовну заяву із зазначенням вірної адреси позивача та зазначенням відомим номерів засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача. Також позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом в якому зазначено наступне.

Конкретною причиною пропуску Позивачем відповідного процесуального строку під час дії воєнного стану є факт його служби за призовом під час мобілізації. 1-й батальйон оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , в якому несе службу Позивач на посаді офіцера (психолога) в 2024 році лише 35 днів перебував на відновленні, весь інший час його підрозділи виконували бойові завдання на території Харківської, Донецької та Запорізької областей України. Весь цей час Позивач в режимі ненормованого робочого дня забезпечував психологічний супровід підрозділу на всіх етапах виконання службово-бойових завдань, включаючи заходи професійно- психологічної підготовки під час відновлення та злагодження.

Те, що вказана причина може бути визнана судом поважною для пропуску відповідного процесуального строку опосередковано підтверджує положення п.4 ст. 263 ЦК України, який говорить про те, що підставою для зупинення перебігу позовної давності в цивільному провадженні є «Перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан: У такому випадку строк позовної давності зупиняється на весь період перебування особи у складі цих формувань».

Звертає увагу суду, що на вказану причину пропуску відповідного процесуального строку під час дії воєнного стану та вважати її поважною, бо служба Позивача за призовом під час мобілізації не тільки заважала йому істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а й одночасно є приводом для порушення його законних прав та інтересів зі сторони Відповідача, бо саме відрядження відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про національну поліцію» для подальшого проходження служби в Національній гвардії України з 28.02.2022 на підставі наказу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області від 24.02.2022 №0010 о/с було причиною того, що Відповідач звільнив Позивача зі служби без призначення йому премії у лютому 2024 року, що не відповідає засадам соціальної справедливості та порушує принцип верховенства права.

Виходячи з наведеного, просить визнати причини пропуску мною строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити пропущений строк на подання позову.

Досліджуючи обставини виконання позивачем вимог ухвали від 23.12.2024 щодо зазначення поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися, Верховний Суд неодноразово зазначав, що положення ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, суддя враховує, що положення розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не містять жодних застережень щодо застосування цього Закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 року у справі №607/6231/17, від 17.04.2018 року у справі №438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24.04.2018 року у справі №357/18214/14, від 26.06.2018 року у справі №663/1012/16-а, від 10.07.2018 року у справі №820/4856/17, від 28.08.2018 року у справі №826/11545/17, від 09.11.2018 року у справі №334/3536/17(2-а/334/402/17), від 27.11.2018 року у справі №537/2348/16-а, від 27.11.2018 року у справі №305/2056/15-а, від 20.12.2018 року у справі №756/513/17, від 20.12.2018 року у справі №712/7831/16-а, від 22.01.2019 року у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 07.02.2019 року у справі №802/497/16-а, від 14.05.2019 року у справі №826/26174/15, від 21.12.2019 року у справі №826/12776/15 та від 05.05.2022 року у справі № 240/10663/20.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.07.2019 року у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 07.02.2023 року у справі №340/56/22, від 19.10.2023 року у справі №420/1011/20, від 15.11.2023 року у справі №380/6752/21, від 20.12.2023 року у справі №460/44271/22, від 21.12.2023 року у справі №520/1189/23, від 12.02.2024 року у справі №140/10393/23, від 12.02.2024 року у справі №140/23249/23, від 12.02.2024 року у справі №140/21477/23 та від 02.07.2024 року у справі №440/2984/21.

Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений 24.02.2024, також позивач надає до позову повідомлення від 04.03.2024 № 87 про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

З даним позовом позивач звернувся до суду у 12.12.2024, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду (позовні вимоги про скасування наказу про звільнення).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 25.08.2022 року у справі №240/3771/21 Верховний Суд вказав, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Тобто саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Крім того, суд враховує, що введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а з конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію. Натомість позивач таких доказів не надав (для прикладу, доказів безпосередньої участі у забезпеченні ним обороноздатності держави).

Також, суд звертає увагу, що відповідно до відомостей які містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» позивач неодноразово звертався до суду з позовними заявами, а саме: справа №200/3664/24 (звернувся до суду 06.06.2024), справа №200/5269/24 (звернувся до суду 31.07.2024).

Відтак, з огляду на значний проміжок часу між днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів (24.02.2024), і днем, коли він звернувся до суду за їх захистом (12.12.2024), суд приходить висновку, що наведені позивачем обставини поважності причин пропуску строку звернення до суду не підтверджують його неможливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений КАС України строк. Оскільки, позивач неодноразово звертався до суду з позовами, зокрема, в справі №200/3664/24 позивач звернувся з позовними вимогами до Головного управляння Національної поліції в Донецькій області, в яких, зокрема, просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управляння Національної поліції в Донецькій області щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно з положенням ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення в Національній гвардії на день звільнення з Національної поліції з урахуванням діючих на дату звільнення позивача надбавок, доплат, підвищень та премій;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно з положенням ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення в Національній гвардії на день звільнення з Національної поліції з урахуванням діючих на дату звільнення надбавок, доплат, підвищень та премій;

Отже, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом.

Щодо посилання позивача на норми п.4 ч.1 ст.263 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що КАС України не містить аналогічних норм (зупинення перебігу строку давності), тому застосування положень Цивільного кодексу України в адміністративному судочинстві не допускається.

За наведених обставин даний позов подано із пропущенням строків звернення до адміністративного суду, встановлених частиною 2 статті 122 КАС України, а підстав для поновлення зазначеного процесуального строку немає.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, у разі, якщо вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас, вимоги позову, пов`язані із виплатами у зв`язку із втратою працездатності підлягають розгляду судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 статті 169 КАС України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись статями 122, 123, 169, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Визнати неповажними, викладені у заяві від 23.12.2024 про поновлення строків, причини пропуску звернення до суду ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасувати наказ про звільнення №009 о/с від 26.02.2024 в частині не призначення премії за лютий 2024 року; про видання наказу про призначення ОСОБА_1 премії за лютий 2024 року в розмірі рівнозначному в його посаді та званню на момент звільнення без її нарахування та виплати; про видання нового наказу про звільнення ОСОБА_1 відповідно п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 29 лютого 2024 року; про зобов`язання Головне управління національної поліції в Донецькій області зробити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно положення ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно нового наказу про звільнення з урахуванням діючих на дату звільнення ОСОБА_1 надбавок, доплат, підвищень та премій - повернути позивачу.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Представнику позивача копію цієї ухвали надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до Донецького окружного адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.Г. Аляб`єв