Справа № 580/9399/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9399/24 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арештів з належних ОСОБА_1 майна та коштів, накладених у межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4;

-зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належних ОСОБА_1 майна та коштів, накладених у межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту накладеного в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешти накладені в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що відносно ОСОБА_1 арешти накладені на майно в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5. Арешти в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4- відсутні.

Апелянт наголошує, що згідно з приписами ч. 4 ст. 59 Закону України № 1404-VІІІ, яка визначає підстави для зняття виконавцем арешту, у випадку несплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження не передбачено застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: зняття арешту з майна.

Крім того, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з підстави, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що наявність чи відсутність заборгованості перед стягувачами поза межами виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 не має істотного значення для справи, оскільки позивач аргументовано довів неправомірність визначення розміру виконавчого збору в одному випадку (ВП НОМЕР_3) та безпідставність стягнення виконавчого збору взагалі в другому випадку (ВП № НОМЕР_4).

Позивач стверджує, що відповідач у своїй відповіді на звернення позивача зазначає, що арешт за виконавчим провадженням № НОМЕР_5 стосується і не може бути знятим саме через виконавчі провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Саме тому в прохальній частині адміністративного позову позивачем зазначено зняття арешту в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4, оскільки виконавче провадження № НОМЕР_5 є закінченим.

Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені позивачем в повному обсязі. Наявність же спірних завершених виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4, щодо яких позивач обґрунтував відсутність підстав для стягнення виконавчого збору в цілому або в частині, не впливає на виконання обов`язку державного виконавця щодо зняття арештів, накладених в межах закінченого виконавчого провадження № НОМЕР_5. Тому, посилання відповідача на норми частини 1 статті 40 Закону № 1404-VIII є безпідставним.

Наприкінці, позивач вказує про безпідставне твердження відповідача про неможливість зняття арештів у зв`язку з правом стягувача повторно звернутися із заявою про примусове виконання, оскільки виконавче провадження № НОМЕР_4 завершено 28 вересня 2010 року, а виконавче провадження № НОМЕР_3 - 21 грудня 2012 року, тобто пройшов значний час для повторно звернення.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 перебували виконавчі провадження:

- НОМЕР_4 з виконання виконавчого напису від 13.08.2009 № 2909, виданого приватним нотаріусом Ковальчук С.П. про звернення стягнення на транспортний засіб марки Porcshe, модель Cayenne S, рік.випуску 2008, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип - легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , сума 760872,89 грн, виконавчий збір в сумі 76087,28 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 363,50 грн., яке завершено 28.09.2010 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій).

- НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа від 25.03.2011 №2-7478, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.04.2008 року у розмірі 161196,83 дол. США, виконавчий збір в сумі 16119,68 дол. США, яке завершено 21.12.2012 згідно п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернуто за письмовою заявою стягувача).

У липні 2024 року адвокат позивача звернувся до відповідача із листом від 09.07.2024 № 8, в якому просив надіслати йому копії постанов, прийнятих у межах виконавчих провадженнях № НОМЕР_4, № НОМЕР_3, № НОМЕР_6. Причиною для такого звернення послугувало повідомлення представника ДВС про відсутність можливості зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 , який накладений у межах іншого ВП № НОМЕР_5, у зв`язку з наявністю у спеціальному розділі інших виконавчих проваджень відомостей про заборгованість з оплати виконавчого збору та витрат у вказаних виконавчих провадженнях.

Згідно з листом від 25.07.2024 №14833/26.21-43/107331 Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) адвоката позивача повідомлено про те, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувало (завершене 26.06.2024) виконавче провадження № НОМЕР_5 з виконання наказу № 02/273, виданого 17.04.2010 Господарським судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УКРАЇНСЬКОЇ ІННОВАЦІЙНОЇ КОМПАНІЇ " боргу у розмірі 214645,56 грн.

Також у вказаному листі адвоката позивача повідомлено, що відносно позивача існує заборгованість по виконавчих провадженнях:

НОМЕР_4 (виконавчий збір в сумі 76087,28 грн та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 363,50 грн);

НОМЕР_3 (виконавчий збір в сумі 16119,68 дол. США та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 363,50 грн).

У серпні 2024 року адвокат позивача звернувся до відповідача з листом від 13.08.2024 № 14, в якому просив:

визначити розмір виконавчого збору у ВП № НОМЕР_3 у сумі 1020,00 грн;

скасувати стягнення виконавчого збору у ВП НОМЕР_4;

зняти арешти накладені на належне позивачу майно та кошти у виконавчих провадженнях № НОМЕР_5, № НОМЕР_4, № НОМЕР_3, № НОМЕР_6.

Згідно з листом від 04.09.2024 №16947/26.21-43/124198 Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) адвоката позивача повідомлено про те, що виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа є майнового характеру, для якого ставка виконавчого збору встановлена на рівні 10 % від суми боргу. Щодо виконавчого провадження НОМЕР_4, то наявні матеріали свідчать про несплату виконавчого збору. У зв`язку з чим, відсутні підстави для зняття арешту.

Позивач, вважаючи відмову відповідача у задоволенні вимог щодо зняття арешту неправомірною звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 НОМЕР_4 (завершено 28.09.2010), НОМЕР_3 (завершено 21.12.2012) свідчать про відсутність постанов щодо стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та/або відкриті виконавчі провадження з виконання даних постанов. Одночасно наявні відомості щодо накладеного арешту в межах даних виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_3, відомості про скасування арешту, накладеного на майно боржника відсутні. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що виконавчі провадження знищені.

Отже, за висновками суду першої інстанції, державний виконавець при закінченні виконавчих проваджень щодо позивача не здійснив передбачених законом дій щодо зняття арешту з майна позивача, чим допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача зняти арешт в межах виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_3.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час завершення виконавчих проваджень НОМЕР_4 (28.09.2010), НОМЕР_3 (21.12.2012)) (далі - «Закон № 606-XIV») та Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та завершення виконавчого провадження № НОМЕР_5) (далі - «Закон № 1404-VIII»).

Відповідно до вимог статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно з вимогами частинами першою, другою статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частино третьою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Приписи статей 41 Закону №606-XIV та 42 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на час завершення відповідних виконавчих проваджень та виникнення спірних правовідносин) визначають кошти виконавчого провадження, до яких, зокрема входять виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Положення статей 50 Закону №606-XIV та 40 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на час завершення відповідних виконавчих проваджень та виникнення спірних правовідносин) передбачають наслідки завершення виконавчого провадження.

Так, згідно із статтею 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону №606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8

частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення

виконавчого збору.

Згідно з положеннями статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Приписи статей 47 Закону №606-XIV та 37 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній станом на час завершення відповідних виконавчих проваджень та виникнення спірних правовідносин) закріплюють повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, відповідно до статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема:

1) є письмова заява стягувача;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Відповідно до статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Предметом спору у цій справі є встановлення наявності або відсутності бездіяльності відповідача щодо незняття арешту майна та коштів позивача, за обставин завершених виконавчих провадження шляхом повернення виконавчих документів стягувачам.

Доводи позивача зводяться до того, що відповідач необґрунтовано відмовив зняти арешт у виконавчих провадженнях НОМЕР_4 та НОМЕР_3 з посиланням на наявність у цих у виконавчих провадженнях за позивачем заборгованості зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки, по-перше, підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному розмірі відсутні, по-друге, відповідач тривалий час у вказаних виконавчих провадженнях не вживав жодних дій щодо стягнення виконавчого збору, а саме: не приймав постанови про стягнення виконавчого збору після повернення виконавчих документів, не виділяв в окремі провадження для подальшого виконання постанов про стягнення виконавчого збору тощо.

Насамперед, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги пов`язані із встановленням відповідних обставин з матеріалів виконавчих проваджень, які станом на час розгляду справи знищені відповідачем у встановленому порядку.

Як зазначалось, з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.46-47) вбачається, що у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 перебували виконавчі провадження:

- НОМЕР_4 з виконання виконавчого напису від 13.08.2009 № 2909, виданого приватним нотаріусом Ковальчук С.П. про звернення стягнення на транспортний засіб марки Porcshe, модель Cayenne S, рік. випуску 2008, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип - легковий універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , сума 760872,89 грн, виконавчий збір в сумі 76087,28 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 363,50 грн., яке завершено 28.09.2010 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV (стягувач не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій).

- НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа від 25.03.2011 №2-7478, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.04.2008 у розмірі 161196,83 дол. США, виконавчий збір в сумі 16119,68 дол. США, яке завершено 21.12.2012 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV (повернуто за письмовою заявою стягувача).

Разом з тим, у цих відомостях Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутня інформація про накладення у межах виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_3 арешту на майно або кошти позивача. Прийняття державним виконавцем постанов про накладення арешту тощо. Ці відомості свідчать про відкриття виконавчого провадження, зупинення виконавчих дій та повернення виконавчого документу.

З листа від 25.07.2024 №14833/26.21-43/107331 Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси вбачається, що на виконанні відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з виконання наказу № 02/273, виданого 17.04.2010 Господарським судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УКРАЇНСЬКОЇ ІННОВАЦІЙНОЇ КОМПАНІЇ " боргу у розмірі 214645,56 грн.

Вказана обставина позивачем не заперечується, до того ж позивач зазначає, що саме у цьому виконавчому провадженні, яке завершене 26.06.2024, накладено арешт на його майно та кошти.

Апелянтом до матеріалів апеляційної скарги додано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, сформована 17.10.2024, яка свідчить про те, що до Відомостей з державного реєстру речових прав 05.04.2016 зареєстровано постанову про арешт майна та оголошення заборони відчуження № НОМЕР_5, що видана 05.04.2016 Центральним ВДВС Черкаського МУЮ, якою арештоване нерухоме майно (адреса: АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_1 , в межах суми стягнення 236190,11 грн.

Також апелянтом додано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (публічні обтяження) від 17.10.2024, згідно з яким 18.02.2022 зареєстровано постанову № НОМЕР_5 від 18.02.2022 Центрального ВДВС у м. Черкаси про заборону відчужувати все рухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , за основним зобов`язанням на суму 77384,95 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що арешт на майно ОСОБА_1 накладався в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5, а арешти в рамках виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_4- відсутні.

Висновки суду першої інстанції про наявність відомостей щодо накладеного арешту в межах виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_3 не підтверджуються жодними доказами. Відповідно, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець при закінченні виконавчих проваджень щодо позивача не здійснив передбачених законом дій щодо зняття арешту з майна позивача.

Не підтверджуються, жодними доказами і твердження позивача про те, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 накладався арешт щодо виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_3 з метою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Аргумент позивача про неправомірність визначення відповідачем розміру виконавчого збору у виконавчих провадженнях, колегія суддів відхиляє, адже у цій справі спірним питанням є бездіяльність відповідача, що стосується незняття арешту на майно, а не скасування постанов про стягнення виконавчого збору.

З цих же підстав, колегія суддів вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів про прийняття державним виконавцем постанов щодо стягнення виконавчого збору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна та коштів позивача.

Суд першої інстанції викладених обставин справи не врахував, тому прийняв необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, то відповідно до статті 317 КАС України апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна