Справа № 160/9509/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/9509/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (суддя Рябчук О.С.) в справі № 160/9509/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за період лютий 2022 року - травень 2022 року у сумі 110 366,70 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за період лютий 2022 року - травень 2022 року у сумі 110 366,70 грн;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, індексацію, грошову допомогу на оздоровлення, грошову компенсацію за нараховані та невикористані дні основної та додаткової відпустки, одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, індексацію, грошову допомогу на оздоровлення, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, грошову компенсацію за нараховані та невикористані дні основної та додаткової відпустки, одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати за період з 25 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року щомісячну надбавку за вислугу років відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням попередньої вислуги років - 05 років 08 місяців 26 днів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити за період з 25 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року щомісячну надбавку за вислугу років відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням попередньої вислуги років - 05 років 08 місяців 26 днів;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі у період військової служби з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, що належало до видачі у період військової служби з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі у період військової служби з 25 лютого 2022 по 20 травня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у період військової служби з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн щомісячно, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн щомісячно, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо подання недостовірної звітності по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу до органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати достовірну звітність по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу до органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року залучено до участі у справі № 160/9509/24 як співвідповідача військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 25.02.2022 року по 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, індексацію, грошову допомогу на оздоровлення, грошову компенсацію за нараховані та невикористані дні основної та додаткової відпустки, одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 25.02.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, індексацію, грошову допомогу на оздоровлення, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, включаючи щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові (надбавка за особливості проходження служби, премія) види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, грошову компенсацію за нараховані та невикористані дні основної та додаткової відпустки, одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі у період військової служби з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у період військової служби з 25.02.2022 по 20.05.2023 року у розмірі 6 697,90 грн.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень щомісячно, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09.03.2023 по 04.04.2023 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень щомісячно, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09.03.2023 по 04.04.2023 року.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо подання недостовірної звітності по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати достовірну звітність по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач військова частини НОМЕР_1 просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає правомірним нарахування та виплату грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 704.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 12 травня 2023 року до п. 4 постанови № 704 внесено зміни, які набули чинності саме 20 травня 2023 року (останній день служби позивача), а тому цей день має обраховуватися саме з розміру 1762 грн.

Щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач проходив військову службу під час мобілізації, а таким військовослужбовцям не передбачена компенсація.

Щодо виплати додаткової винагороди зазначає про неврахування судом першої інстанції, що позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року пропорційно часу перебування на лікуванні, увесь період перебування на лікуванні оплачений.

Стосовно позовних вимог щодо недостовірності поданої звітності по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу звертає увагу, що військова частині не є належним відповідачем з цього питання, адже до 01 серпня 2022 року військова частина перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 01 серпня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 . Апелянт не був отримувачем та розпорядником бюджетних коштів, не мав обов`язку подавати та не подавав звітність до органів ПФУ та ДПС.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року № 30 солдат запасу ОСОБА_1 прийнятий за мобілізаційною потребою старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Вважається таким, що з 25 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 грн на місяць шпк старший солдат, ВОС 100868А, тарифний розряд 5. Виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, виплачувати на підставі наказу Міністра оборони України від 25.02.2022 року № 3264 щомісячно премію у розмірі 277%, від посадового окладу.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 від 29.05.2017 р. та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

14.10.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку № 3337 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старшого солдата ОСОБА_1 , який 18.06.2022 року одержав акубаротравму, ЗЧМТ, осколкове поранення лівої руки внаслідок ракетного удару збройними формуваннями РФ.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 1143 від 07.04.2023 року підтверджено обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_1 , що 09.03.2023 року під час виконання бойового наказу в районі н.п. Білогір`я Запорізької області потрапив під ворожий обстріл та отримав акубаротравму.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 04.05.2023 р. № 306 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 № 305 Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01 квітня по 30 квітня 2023 року, яким відповідно до постанови КМУ № 168 призначено ОСОБА_1 до виплати за період з 09.03.2023 року по 31.03.2023 року 74 193,54 грн.

19.05.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 1559 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України молодшому сержанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 08.04.2022 року по 18.06.2022р., з 05.08.2022 року по 04.11.2022 року, з 13.12.2022 року по 05.02.2023року, з 07.02.2023 року по 09.02.2023 року, з 11.02.2023 року по 16.02.2023 року, з 02.03.2023 року по 08.03.2023 року, з 05.04.2023 року по 17.04.2023 року, з 21.04.2023 року по 24.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 30.04.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи у Дніпропетровській, Донецькій та Запорізькій областях.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2023 року № 142 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 квітня 2023 року № 51-РС у відставку за підпунктом а пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), вважати таким, що 20 травня 2023 року справи та посаду здав, виключити із списків військової частини НОМЕР_1 і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Цим же наказом визначено, що загальна вислуга років у ЗСУ станом на 20 травня 2023 року становить 05 років 07 місяців 07 днів, служба у військовій частині НОМЕР_1 становить 01 рік 02 місяці 25 днів.

В календарному обчисленні вислуга років становить 04 роки 07 місяців 07 днів, служба у військовій частині НОМЕР_1 становить 01 рік 02 місяці 25 днів.

В пільговому обчисленні вислуга років становить 01 рік 00 місяців 00 днів, служба у військовій частині НОМЕР_1 неможливо встановити.

Наказом № 142 від 20.05.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 внесено зміни до наказу командира №30 від 25.02.2022 року, відповідно до яких п.п. 1.20 п.1 викладений в наступній редакції: « 1.20. Солдата запасу ОСОБА_2 прийнятого за мобілізаційною потребою старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Вважати таким, що з 25 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 гривень на місяць шпк старший солдат, ВОС - 100868А, тарифний розряд 5,

Виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, виплачувати на підставі наказу Міністра оборони України від 25.02.2022 року № 3264 щомісячно премію у розмірі 277%, від посадового окладу.

Виплачувати на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням з 31 травня 2023 року.

Вислуга років у Збройних Силах України на день зарахування до військової частини НОМЕР_1 становить:

загальна 04 роки 04 місяці 12 днів.».

20.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно.

20.05.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь № 1571 на рапорт, якою відмовлено у задоволенні рапорту на підставі Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний та особливий період та листа роз`яснення Командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_5 (№ 763 від 12.12.2022 року).

06.06.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про розгляд його рапорту при виплату грошової компенсації.

26.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з заявою про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно.

26.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про надання роз`яснень щодо складових нарахованих та сплачених йому сум грошового забезпечення.

18.08.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь № 2615, якою роз`яснено про наявну вислугу років на час звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 та що була відображена у наказі № 142 від 20.05.2023 року.

07.05.2024 року військовою частиною НОМЕР_2 надано довідку про доходи ОСОБА_1 № 1872/ФЕС, відповідно до якої нараховано позивачу у березні 2022 року 30385,56 грн, у квітні 2022 року 19817,25 грн, у травні 2022 року - 44011,25 грн, у червні 2022 року 170367,41 грн.

19.05.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 1559 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України молодшому сержанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 08.04.2022 року по 18.06.2022р., з 05.08.2022 року по 04.11.2022 року, з 13.12.2022 року по 05.02.2023року, з 07.02.2023 року по 09.02.2023 року, з 11.02.2023 року по 16.02.2023 року, з 02.03.2023 року по 08.03.2023 року, з 05.04.2023 року по 17.04.2023 року, з 21.04.2023 року по 24.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 30.04.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи у Дніпропетровській, Донецькій та Запорізькій областях.

Судом першої інстанції вказано, що позивачу додаткова винагорода, яка передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за як особі, яка брала безпосередню участь у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, виплачена.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позиція відповідача про те, що під час розрахунку грошової допомоги слід застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, який встановлено постановою КМУ №704, як сталої величини, визначеного станом на 01 січня 2018 року, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Оскільки розрахунковою величиною грошової допомоги на оздоровлення є посадовий оклад, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити вимоги позивача про зобов`язання здійснити перерахунок сум грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 та 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно постанови КМУ № 704.

Разом з тим, встановивши, що з урахуванням змін до наказу №30 від 25.02.2022 року позивачу зроблено корегування грошового забезпечення і у червні 2023 року виплачено грошові кошти у розмірі 5891,83 грн, що є виплатою за надбавку за вислугу років за період з 25.02.2022 по 31.12.2022 року та підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї частини вимог.

Стосовно позовної вимоги про компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належало позивачеві до видачі, суд першої інстанції вказав, що оскільки доказів виплати позивачу суми речового майна, що належить до видачі, матеріали справи не містять та відповідачем не надано, то ця вимога має бути задоволена шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане ним речове майно у сумі 6 697,90 грн.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманого поранення суд першої інстанції зазначив таке.

14.10.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку № 3337 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старшого солдата ОСОБА_1 , який 18.06.2022 року одержав акубаротравму, ЗЧМТ, осколкове поранення лівої руки внаслідок ракетного удару збройними формуваннями РФ.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 1143 від 07.04.2023 року підтверджено обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_1 , що 09.03.2023 року під час виконання бойового наказу в районі н.п. Білогір`я Запорізької області потрапив під ворожий обстріл та отримав акубаротравму.

Випискою із медичної карти хворого № 2612 КНП Міська лікарня № 9 Запорізької міської ради підтверджено перебування на стаціонарному лікуванні з 09.03.2023 року по 20.03.2023 року ОСОБА_1 з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку. Акубаротравматичне ураження вух без порушення цілісності б/перетинки. Тіннітус.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1123 відділення фізичної реабілітації ОСОБА_1 з 21.03.2023 року по 04.04.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок травми що пов`язана із захистом Батьківщини.

Врахувавши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача був обов`язок щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн за час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманої травми в районі ведення бойових дій, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Стосовно позовної вимоги про ненарахування та невиплату грошової допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 2023 роки суд першої інстанції вказав, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України умовам, проте матеріали справи не містять доказів, що останній протягом 2022-2023 року і до моменту звільнення з військової служби звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом, тому відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо подання недостовірної звітності про нараховане грошове забезпечення до органів Пенсійного фонду України та до Державної податкової служби суд першої інстанції, врахувавши наявні у матеріалах справи дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 за звітні 2022 2023 роки, які не відповідають нарахованим та сплаченим позивачеві сумам грошового забезпечення відповідно до наданих довідок про доходи, задовольнив ці позовні вимоги.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки суду першої інстанції не в повній мірі обґрунтованими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 .

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 14 жовтня 2022 року № 3337 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджено, що ОСОБА_1 18 червня 2022 року одержав акубаротравму, ЗЧМТ, осколкове поранення лівої руки внаслідок ракетного удару збройними формуваннями РФ.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 № 1143 від 07 квітня 2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджено, що ОСОБА_1 09 березня 2023 року під час виконання бойового наказу в районі н.п. Білогір`я Запорізької області потрапив під ворожий обстріл та отримав акубаротравму.

Відповідно до виписки із медичної карти хворого № 2612 КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09 березня 2023 року по 20 березня 2023 року з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку. Акубаротравматичне ураження вух без порушення цілісності б/перетинки. Тіннітус.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1123 відділення фізичної реабілітації ОСОБА_1 з 21 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок травми що пов`язана із захистом Батьківщини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 04 травня 2023 року № 306 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2023 № 305 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за період з 01 квітня по 30 квітня 2023 року», яким відповідно до постанови КМУ № 168 призначено ОСОБА_1 до виплати за період з 09 березня 2023 року по 31 березня 2023 року 74 193,54 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 від 19 травня 2023 року видано довідку № 1559 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 08.04.2022 року по 18.06.2022р., з 05.08.2022 року по 04.11.2022 року, з 13.12.2022 року по 05.02.2023року, з 07.02.2023 року по 09.02.2023 року, з 11.02.2023 року по 16.02.2023 року, з 02.03.2023 року по 08.03.2023 року, з 05.04.2023 року по 17.04.2023 року, з 21.04.2023 року по 24.04.2023 року, з 28.04.2023 року по 30.04.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи у Дніпропетровській, Донецькій та Запорізькій областях.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання права позивача на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розміру за період стаціонарного лікування, питання застосування при визначенні розміру грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про державний бюджет, а також наявності у військової частини НОМЕР_1 обов`язку із подання уточнених відомостей про грошове забезпечення до органів Пенсійного фонду та Державної податкової служби.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина шоста вказаної статті Закону №2232-XII визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Стосовно питання права позивача на виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дія якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Згідно з пунктом 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898 (далі - Інструкція № 232).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Пунктом 17 розділу ІІІ Інструкції № 232 встановлено, що мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача, що на позивача як військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією, не поширюються положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ щодо виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи наведене, позивач, як особа, призвана на військову службу за мобілізацією, є військовослужбовцем та на нього поширюються всі права та пільги для військовослужбовців, зокрема, і право на виплату компенсації замість речового майна.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2019 року в справі №820/3719/17.

Судом встановлено, що 20 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно за період служби, проте на даний час відповіді на рапорт не надано.

Враховуючи викладене та приведений правовий висновок Верховного Суду, суд доходить до висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане ним речове майно при звільненні.

Суд визнає помилковими посилання апелянта на пункт 17 розділу ІІІ Інструкції № 232, відповідно до якого мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються, як на підтвердження відсутності у позивача права на таку компенсацію.

Відповідно до пункту першого вказаної Інструкції ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці), в той час, як Порядком №178 визначається саме механізм виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно з пунктом 4 Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Тобто, пункт 17 розділу ІІІ Інструкції №232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону № 2011-ХІІ.

Тому суд доходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції на наявність у ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період його служби.

Наступним спірним питання є питання виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі за час перебування на стаціонарному лікуванні.

Як вказано вище, статтею 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1 постанови № 168 в редакції, чинній у спірній період, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

З 01 червня 2023 року постанова № 168 доповнена абзацом 1-2 в наступній редакції:

«Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії».

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, Міністром оборони України видано окреме доручення № 912/з/29 від 23 червня 2022 року (далі - Окреме доручення № 912/з/29), пунктом 7 якого визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також, включати військовослужбовців, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

У довідці обов`язково зазначати: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травма, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн за час цієї відпустки.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року (далі - Порядок № 260), пунктом 10 розділу 34 якого встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з травмою, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до пункту 11 розділу 34 Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем травми під час захисту Батьківщини.

Відтак, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100000 грн, у зв`язку з пораненням обов`язковим є встановлення таких обставин, як: отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; наявність довідки про отримання травми із зазначенням інформації про травму (дату отримання, вид, характер і локацію травми), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; наказ командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. на підставі довідки про отримання травми.

Разом з тим, постановою №168 встановлено лише дві обов`язкові умови для виплати збільшеної до 100000,00 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Наявними в матеріалах справи медичними документами підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні (в межах спірних періодів) з 09 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідками, виданими саме військовою частиною НОМЕР_1 .

Відтак, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, за цей період.

Посилання апелянта на те, що позивачу виплачені усі види грошового забезпечення та додаткову винагороду в повному обсязі, зокрема, позивачу виплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні у спірному періоді, тому вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про допущену відповідачем протиправну бездіяльність, суд відхиляє та зазначає, що якщо в межах спірного періоду, яким є період з 09 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року, позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн, то при нарахуванні такої винагороди на виконання судового рішення відповідач має врахувати таку виплату.

Крім того, є цілком прийнятними зауваження позивача у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що відповідачем до апеляційної скарги надані нові докази, які не надавались до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання прийняття поданих відповідачем до апеляційної скарги нових доказів, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини четвертої статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надані суду апеляційної інстанції докази не надавались відповідачем суду першої інстанції, апелянтом не обґрунтовано причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, не наведено наявність об`єктивних причин неможливості подання доказів до суду першої інстанції.

Отже, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції, відповідно, суд не приймає подані відповідачем докази.

Щодо питання застосування при визначенні розміру грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про державний бюджет, суд зазначає наступне.

За приписами абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року ухвалено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу. Ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Відповідно до пункту 4 постанови № 704 у редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до пункту 4 постанови №704 містили примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2018 року ухвалено постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, пункт 4 постанови №704 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Таким чином, на момент набрання чинності постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року в справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови №103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови №704.

Водночас, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, передбачено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Положення пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом на дату набрання законної сили судовим рішенням в справі № 826/6453/18 про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови №103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови №704 (29 січня 2020 року), та неконституційними не визнавалися.

Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, суд доходить до висновку, що при розв`язанні колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VIII та пункту 4 постанови №704, у редакції до внесення змін постановою №103, перевагу слід надати положенням Закону як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

Отже, згідно з постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX (далі Закон № 294-ІХ) установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Тобто Закон № 294-ІХ не містить застережень щодо застосування у 2020 році як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року № 1928-IX (даної Закон № 1928-ІХ) установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX (далі Закон № 2710-ІХ) установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-IX, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Вищезазначені правові висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 500/1886/21 та від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21.

Враховуючи приведені обставини, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.

Доводи апелянта зводяться до неврахування судом першої інстанції, що відповідно до пункту 4 постанови № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, та спростовуються приведеними вище висновками суду.

Стосовно посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції постанови Кабінету Міністрів України № 481 суд зазначає таке.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704" (далі - постанова № 481) скасовано п.п. 1 п. 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою 103.

Пунктом 2 постанови № 481 внесено зміну до пункту 4 постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів (пункт 3 постанови № 481).

Проте, ця постанова, як й постанова № 704 в частині визначення розрахункової величини в розмірі 1762 грн для обчислення розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

Заперечуючи наявність у військовій частині НОМЕР_1 обов`язку із подання уточнених відомостей про грошове забезпечення до органів Пенсійного фонду та Державної податкової служби, апелянт вказує, що військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, а перебуває на фінансовому забезпеченні в інших військових формуваннях.

Судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 до 01 серпня 2022 року перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 01 серпня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за період 2022-2023 року страхувальниками є ІНФОРМАЦІЯ_3 і військова частині НОМЕР_2 .

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За положеннями частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

Частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

За визначенням, наведеним у пунктах 1, 2, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI:

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб;

єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено частиною першою статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №2464-VI персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що дані про нараховане грошове забезпечення в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу за 2022 2023 роки не відповідають нарахованим та сплаченим позивачу сумам грошового забезпечення відповідно до наданих довідок про доходи.

Разом з тим, оскільки військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 та військовій частині НОМЕР_2 , тобто не є страхувальником у розумінні законів №№ 1058-IV і 2464-VI, у військовій частині НОМЕР_1 відсутній обов`язок із подання до органів Пенсійного фонду та Державної податкової служби достовірної звітності по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу позивача.

Враховуючи, що в контексті спірних правовідносин статус страхувальника належить ІНФОРМАЦІЯ_3 та військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу, то обов`язок з подання до органів Пенсійного фонду та Державної податкової служби достовірної звітності по нарахованому грошовому забезпеченню та страховому стажу позивача має бути покладений саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 та військову частину НОМЕР_2 , тому в цій частині суд змінює рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що є підставою для зміни судового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в справі № 160/9509/24 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в справі № 160/9509/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

В абзаці дев`ятому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в справі № 160/9509/24 слова та цифри «військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_4 » замінити словами та цифрами « ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_2 ».

В абзаці десятому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в справі № 160/9509/24 слова та цифри «військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_4 » замінити словами та цифрами « ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ) та військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ)».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 24 грудня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко