Справа № 140/7715/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/7715/24 пров. № А/857/25448/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року про залишення позову без розгляду в справі № 140/7715/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції Мачульський В.В.,

час ухвалення рішення 13 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

Так, 24 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Однак, ухвалою цього ж суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку в виявленням обставини пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду, позивач 11.09.2024 подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Проте, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач при видачі наказу про звільнення із служби в поліції навмисно не ознайомив його з строками їх оскарження чим обмежив право на звернення до суду. На думку позивача для захисту законних прав, свобод та інтересів відповідно до принципу «dubio pro tributario» він має право на звернення до суду із позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Головне управління Національної поліції у Волинський області видало накази від 25.06.2024 №231 о/с «По особовому складу», про звільнення ОСОБА_1 , та від 24.06.2024 №1739/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції №1 (м. Любомль) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією» (а.с.22-26).

З вищезазначеними наказами позивач ознайомився та копію отримав 25 червня 2024 року, про що свідчать особисті підписи та власноручно вчинені записи на таких «Ознайомлений ОСОБА_1 . Копію наказу отримав 25.06.2024р» (а.с.39, 40).

Однак до адміністративного суду з розглядуваною позовною заявою звернувся, подавши її особисто, лише 24 липня 2024 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду (а.с.1). При цьому сама позовна заява датована також 24.07.2024, така ж зазначена дата засвідчення додатків (а.с.18-20, 27).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч.13 ст.171 КАС України).

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України, згідно з частинами першою-третьою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільненням позивача із публічної служби в Національній поліції.

Дійсно, згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Однак, частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337- VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (далі - "Дисциплінарний статут") передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів наголошує, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 8 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22, від 14 березня 2024 року у справі № 420/12142/23.

Тобто, Дисциплінарний статут, який є застосовним до спірних правовідносин, пов`язує 15-денний відлік строку звернення до суду задля оскарження наказу про своє звільнення саме із днем ознайомлення з ним.

З таким підходом до оцінки спірних правовідносин також погодився Верховний Суд в постанові від 28 листопада 2024 року в справі № 520/28329/23 та від 23 жовтня 2024 року в справі № 520/12029/23.

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримавши та будучи ознайомлений з оскаржуваними наказами 25 червня 2024 року, не дотримався 15-денного строку на їх оскарження, який встановленим Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що закінчився 10 липня 2024 року, оскільки з відповідним позовом звернувся лише 24 липня 2024 року.

Колегія суддів зауважує про те, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. На цьому наголосив Верховний Суд зокрема у постанові від 20 вересня 2023 року в справі № 560/6732/22.

Проте, позивач як при поданні заяви про поважність причин пропуску строку, так і в апеляційній скарзі зазначає лише про своє переконання щодо застосування передбаченого КАС України місячного строку звернення, неконституційності приписів Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та не роз`яснення позивачу строків оскарження.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що висловлені позивачем міркування, не становлять об`єктивно непереборних причин, які можуть свідчити про поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду, з огляду на те, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а до спірних правовідносин застосовні саме норми Дисциплінарного статуту, як спеціального закону.

Відтак колегія апеляційного суду підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, при цьому причин, які б свідчили про поважність пропуску такого в період з 25.06.2024 по 24.07.2024 позивачем не наведено.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року про залишення позову без розгляду в справі № 140/7715/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.