Справа № 580/6562/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6562/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області при обрахуванні ОСОБА_1 індивідуального коефіцієнта заробітної плати та не нарахування і виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020, 2021 та 2022 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обрахувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням рішення Соснівського районного суду в сумі 25060 грн та виплаченої заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 01 березня 2023 року ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, обчисленої відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року призначення пенсії за віком, а саме за 2020-2022 роки з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Позов обґрунтовано тим, що із 01 березня 2023 року позивач був переведений з пенсії державного службовця на пенсію за віком, натомість відповідач застосував індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 1.86348, який був розрахований станом на 01 січня 2010 року та після цього не перераховувався та протиправно застосував середню заробітну плату по Україні за 2014-2016 роки.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неврахування до індивідуального коефіцієнта заробітної плати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2023 перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням до індивідуального коефіцієнта заробітної плати заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судом рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ проведено розрахунок пенсії для розмежування джерел фінансування відповідно до Закону № 1058-ІV з урахуванням страхового стажу 42 роки 10 місяців (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,57825) та заробітної плати, яку враховано згідно з довідкою від 11.04.2005 № 166, виданою Черкаським заводом «Техномаш» з 01.11.1987 до 31.10.1992 та за даними системи персоніфікованого обліку, актуальними на дату перерахунку пенсії, з 01.07.2000 до 31.12.2009 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,86348).

Оскільки з 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 за віком, обчислений відповідно до Закону № 1058-ІV більший (6566,39 грн) ніж розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону № 3723-ХІІ (5566,55 грн), із цієї дати без звернення пенсіонера за документами пенсійної справи позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Як наслідок, пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV обчислено з урахуванням страхового стажу 43 роки (516 місяців) (стаж враховано до 28.02.2010) та із заробітної плати з 01.11.1987 до 31.10.1992 (по довідці від 11.04.2005 № 166, виданою Черкаським заводом «Техномаш») та з 01.07.2000 до 28.02.2010 (за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку), тому позовні вимоги є безпідставниими та необгрунтованими.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 16.03.2006 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У подальшому, позивачем 16.03.2010 подано заяву № 3/62, на підставі якої його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) з 16.03.2010 при загальному страховому стажі 42 роки 10 місяців (ураховано до 15.03.2010), у тому числі стаж державного службовця - 8 років 4 дні + 2 роки військової служби.

Оскільки з 01.03.2023 розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до Закону №1058-ІV, більший (6566,39 грн), ніж розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону №3723-ХІІ (5566,55 грн), на підставі п. 8 Порядку № 124 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за 214-2016 роки.

На звернення позивача від 12.02.2024 листом від 07.03.2024 № 3697-2444/Г-03/8-2300/24 відповідач повідомив зокрема, що за наявною в системі персоніфікованого обліку інформацією за березень 2010 року розмір нарахованої позивачу заробітної плати склав 10485,08 грн. Грошова допомога в розмірі 25060,00 грн відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу, у зв`язку із чим відповідач вважав, що право на врахування грошової допомоги у розмірі 25060,00 грн для обчислення пенсії по Закону №1058 відсутнє.

На звернення позивача від 25.04.2024 листом від 09.05.2024 № 6767-6262/Г-03/8-2300/24 відповідач повідомив, що перерахунок призначених пенсій здійснюється із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Крім того, проінформовано, що оскільки, позивач вже отримує пенсію за віком, підстави для повторного призначення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки відсутні.

Вважаючи протиправними дії відповідача при обрахуванні позивачу індивідуального коефіцієнта заробітної плати та не нарахування і виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020, 2021 та 2022 роки, останній звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на протиправну бездіяльність відповідача щодо неврахування до індивідуального коефіцієнта заробітної плати позивачу заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2023 перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням до індивідуального коефіцієнта заробітної плати заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній на момент призначення позивача пенсії за вислугу років) призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно статті 6 цього ж Закону особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, на підставі аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 16.03.2010 отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

З 01 березня 2023 року позивача переведено з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, позивача з 01 березня 2023 року переведено на той самий вид пенсії (за віком), хоча й за нормами іншого закону.

Таким чином, оскільки мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, тому показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 18 травня 2023 року у справі № 560/19830/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 560/4589/21.

За вказаних обставин, підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки відсутні, тому колегія суддів погодужється з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог про обрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача з урахуванням грошової допомоги в розмірі 25060,00 грн слід вказати таке.

У силу вимог абзацу п`ятого частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, враховується за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, суми заробітної плати враховуються під час обчислення пенсії за умови сплати із неї страхових внесків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5 страхові внески із грошової допомоги в розмірі 25060,00 грн не сплачувались, у зв`язку із чим відсутні підстави для врахування вказаної суми до індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача.

Відтак, посилання позивача на необхідність обрахунку індивідуального коефіцієнту заробітної позивача з урахуванням грошової допомоги в розмірі 25060,00 грн - відсутні.

Щодо позовних вимог про обрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача з урахуванням заробітної плати за березень 2010 року в розмірі 10485,08 грн колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи, згідно відомостей реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5 за позивача у березні 2010 року сплачено страхові внески із заробітної плати - 10485 грн, у зв`язку із чим наявні підстави для врахування вказаної суми до індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача.

Разом з тим, позиція відповідача грунтується на тому, що пенсія позивача за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчислена з урахуванням страхового стажу та заробітної плати до 28.02.2010, втім підстави для врахування заробітної плати за березень 2010 року відсутні з огляду на положення п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі - Порядок № 22-1).

Так, у відповідності до п.4.3 Порядку № 22-1 страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).

Як вже зазначалось, позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 16.03.2010 відповідно до поданої позивачем 16.03.2010 заяви № 3/62.

Відтак, оскільки у спірних правовідносинах у березні 2010 року пенсія позивача призначалась за його заявою, тому положення п. 4.3 Порядку № 22-1 до спірних правовідносин не застосовуються, що вказує про протиправну бездіяльність відповідача щодо неврахування до індивідуального коефіцієнта заробітної плати позивачу заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн.

Як наслідок, належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2023 перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням до індивідуального коефіцієнта заробітної плати заробітної плати за березень 2010 року в сумі 10485,08 грн та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко