Справа № 620/17140/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року

м. Київ

справа №620/17140/23

адміністративне провадження № К/990/19167/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської обласної ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (головуючий суддя Бородавкіна С.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року (головуючий суддя Аліменко В.О., судді: Бєлова Л.В., Кучма А.Ю.) у справі № 620/17140/23 за позовом виконуючого обов`язки керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії ,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У листопаді 2023 року виконуючий обов`язки керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави (далі також позивач, прокурор) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської обласної ради (далі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо оформлення права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778), балансовою вартістю 83258380,00 гривень, що знаходиться у с. Райгородок, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області;

зобов`язати його вжити заходів щодо оформлення права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778), балансовою вартістю 83258380,00 грн., що знаходиться у с. Райгородок, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року, позов задоволено.

16 травня 2024 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, у якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

03 липня 2024 року від Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та закрити касаційне провадження.

18 листопада 2024 надійшли заперечення відповідача на клопотання про закриття касаційного провадження, в якому Чернігівська міська рада покликається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 620/14361/23.

Третя особа правом надання відзиву на касаційну скаргу не скористалася, що не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій. Копія ухвали Верховного Суду від 24 червня 2024 року доставлена до електронного кабінету 25 червня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що Чернігівською обласною радою протиправно не вживаються дії щодо реєстрації права власності на пам`ятку архітектури національного значення, що може призвести до негативних наслідків у вигляді втрати пам`ятки.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що посилання позивача щодо невжиття заходів для збереження та охорони пам`ятки національного значення - «Преображенська церква», охоронний № 1778, що знаходиться у с. Райгородок, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області уповноваженими органами є такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Акцентує увагу на тому, що спірна культова будівля не перебуває поза увагою спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини та її збереження і охорона не залежить від реєстрації речового права.

Також зауважує, що на балансі Чернігівської обласної ради церква не перебуває, а оскільки Перелік об`єктів комунальної власності області, до складу якого увійшов і зазначений об`єкт, є лише документом системного обліку і ведення єдиної бази даних і не встановлює факт передачі у комунальну власність, у відповідача відсутня можливість надати необхідні для державної реєстрації прав документи.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що вказана пам`ятка перебуває на балансі Управління містобудування та архітектури облдержадміністрації на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 22 квітня 1997 року № 231 та включена до Переліку об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 22 травня 2020 року № 87-23/VII, яке є чинним, у судовому порядку не скасовувалось, а отже породжує правові наслідки та є обов`язковим до виконання.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено таке.

За інформацією паспорта пам`ятки архітектури національного значення, об`єкт культурної спадщини національного значення «Спасо-Преображенська церква», розташований у с. Райгородок, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, перебуває у комунальній власності Чернігівської обласної ради.

Рішенням двадцять третьої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 22 травня 2020 року № 87-23/VII Преображенська церква включена до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

За змістом листа Управління містобудування та архітектури від 03 серпня 2023 року № 02.1-09/1080, постанови Ради Міністрів Української РСР від 06 вересня 1979 року № 442 «Преображенська церква» - пам`ятка архітектури національного значення, охоронний № 1778, датується 1820 роком, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та перебуває на балансі Управління відповідно до розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 22 квітня 1997 року № 231.

У листі Коропського бюро технічної інвентаризації від 14 вересня 2023 року № 61 зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна Преображенську церкву в с. Райгородок Новгород-Сіверського району, Чернігівської області не зареєстровано, інформація щодо власників - відсутня.

Враховуючи наведене, виконуючий обов`язки прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури звернувся до суду з відповідним позовом.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Чернігівська облрада згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України від 08 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі також Закон № 1805-III), пунктами 6, 7, 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі також Порядок № 1127), є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном, а тому саме на неї покладено обов`язок по вжиттю заходів, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778).

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

Як на підставу касаційного оскарження відповідач покликається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, відповідно до яких рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Вважає, що під час розгляду справи слід виходити з принципу jura novit curia ("суд знає закони"), зміст якого розкритий у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

Акцентує увагу на тому, що судами попередніх інстанцій не застосовано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 910/3044/18 та у постанові Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2010 року у справі № 21/32.

Наполягає на відсутності правого висновку Верховного Суду щодо розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю.

Також зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що об`єкт культурної спадщини «Преображенська церква», охоронний № 1778, є об`єктом національного значення, а тому, на думку скаржника, в силу приписів статті 18 Закону № 1805-III у Чернігівської облради відсутні підстави щодо оформлення правовстановлюючих документів та прав власності без погодження уповноваженого державного органу охорони культурної спадщини.

У відзиві на касаційну скаргу прокурор зазначає про правомірність рішення суду апеляційної інстанції, з покликанням на те, що відповідачем не надано жодних доказів перебування пам`ятки архітектури національного значення «Преображенська церква» у державній власності. Також у відзиві на касаційну скаргу прокурором викладено клопотання про закриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 339 КАС України.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 14 частини першої до статті 27 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також Закон № 1952-IV) державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводиться на підставі рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Згідно із пунктом 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Пунктом 44 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 01.01.2013, за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:

витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);

документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);

документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Отже, об`єкт «Преображенська церква», охоронний номер 1778 - пам`ятка архітектури національного значення, має бути зареєстрований у Державному реєстрі прав відповідно до приписів законодавства.

Разом з тим, зміст положень статті 27 Закону № 1952-IV та пунктів 40 та 44 Порядку № 1127 свідчить про те, що правовою підставою для проведення державної реєстрації права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, який раніше перебував у державній власності, є рішення уповноваженого органу про передачу такого об`єкта з державної у комунальну власність.

Якщо у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності відсутня інформація про цей об`єкт та за умови відсутності іншого документа, який посвідчує набуття права державної власності, реєстрація права комунальної власності може здійснюватися на підставі документа, що підтверджує факт перебування об`єкта в комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування.

Такий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі №620/14361/23 та підтримано у постановах від 20.11.2024 у справі № 620/11807/23 та від 25.11.2024 у справі № 620/8772/23.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що «Преображенська церква» включена до Переліку об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на підставі рішення 23 сесії 7 скликання Чернігівської обласної ради «Про затвердження Переліків об`єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області» від 22 травня 2020 року № 87-23/ VII.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов прокурора, дійшли висновку, що Чернігівська обласна рада є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном, а тому саме на неї покладено обов`язок вживати заходи, спрямовані на оформлення та державну реєстрацію права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778), що знаходиться в с. Райогородок Новгород-Сіверського району, Чернігівської області.

Водночас, відповідач акцентував увагу на тому, що Постановою Ради Міністрів Української РСР від 6 вересня 1979 року № 442 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави» (доповнено список, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 року), встановлено, що «Преображенська церква» перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури національного значення.

Розпорядженням Чернігівської обласної держаної адміністрації від 22.04.1997 № 231 «Про передачу пам`яток архітектури державного значення на баланс управління містобудування та архітектури облдержадміністрації» затверджено перелік нерухомих пам`яток архітектури, які передаються на баланс Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, до якого була включена пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778).

Згідно з положеннями статей 4 та 5 Закону України від 13.07.1978 № 3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (Закон втратив чинність на підставі Закону № 1805-III (1805-14 ) від 08.06.2000, далі також Закон № 3600-IX) пам`ятки історії та культури перебувають у власності держави, а також колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об`єднань, інших громадських організацій і в особистій власності громадян.

Всі виявлені на території Української РСР об`єкти, що становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність і не мають власника або власник яких невідомий чи в силу закону втратив на них право, переходять у власність держави, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 910/3044/18 виснував, що держава є належним власником культових будівель і майна. Державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону, а тому в господарських судів немає підстав для задоволення позовних вимог релігійних організацій до відповідних державних органів про визнання права власності на культові будівлі і майно або про зобов`язання цих органів передати зазначені будівлі і майно у власність або в користування, оскільки інше рішення порушує право державної власності, виходячи із змісту чинного законодавства.

Відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» Кабінет Міністрів України 05.11.1991 прийняв постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» (далі також постанова КМУ № 311), якою затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), та установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Однак, у Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) згідно з постановою КМУ № 311 відсутня пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква», охоронний № 1778.

Водночас в Переліку загальнодержавного майна, яке передається до комунальної власності Чернігівської області, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.1992 № 577 «Про передачу майна, яке перебуває у загальнодержавній власності, до комунальної власності областей та м. Севастополя», також відсутні культові споруди та пам`ятки архітектури національного значення, в тому числі і пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778).

Судами попередніх не встановлено наявності згоди уповноважених органів, рішення та акту приймання-передачі, підписаних уповноваженими особами, які засвідчували б передачу пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778) з державної до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Відтак, у Чернігівської облради відсутні правові підстави щодо оформлення правовстановлюючих документів на цей об`єкт та реєстрації права власності.

Відповідно до статті 17 Закону № 1805-III пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності.

Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. У документі, який посвідчує право власності на пам`ятку, обов`язково вказуються категорія пам`ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію.

Згідно із частинами першою та другою статті 18 Закону № 1805-III об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Пам`ятка національного значення, що перебуває у державній чи комунальній власності і потребує спеціального режиму охорони, може надаватися у користування за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам`ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Частиною першою статті 3 Закону № 1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі також Закон № 185-V) Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема приймає рішення про передачу відповідно до закону об`єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об`єктів з комунальної в державну власність.

Пунктом 18 частини першої статті 6 Закону № 185-V передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Відповідно до статей 4 та 7 Закону України від 03.03.1998 № 147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (далі також Закон № 147/98-ВР) передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням, зокрема, Кабінету Міністрів України Кабінету, погоджуються з органом охорони культурної спадщини - щодо передачі об`єктів культурної спадщини, які є пам`ятками. Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Згідно зі статтею 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі також Закон № 280/97-ВР) право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною п`ятою статті 60 Закону № 280/97-ВР передбачено органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У постанові від 24.10.2024 у справі № 620/14361/23 за наближених обставин Верховний Суд зазначив:

« 51. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси громад області (обласні ради), уповноважені здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження саме об`єктами комунальної власності. Порядок набуття права комунальної власності на об`єкти, що перебували у державні власності, з урахуванням правового статусу такого об`єкта як пам`ятки архітектури національного значення, визначається сукупністю законодавчих актів, а саме законами № 147/98-ВР, № 185-V, №1805-III та № 280/97-ВР, зі змісту яких вбачається, що належною правовою підставою для передачі об`єкта державної до комунальної власності є рішення уповноваженого органу за погодженням у встановленому порядку з органом охорони культурної спадщини, а також акт приймання-передачі за підписом відповідних уповноважених органів. При цьому норми законодавства не містять положень про те, що ініціатором такої передачі зобов`язаний бути орган місцевого самоврядування».

Подібна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2024 у справі № 620/11807/23.

Щодо рішення Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VII «Про затвердження Переліків об`єктів спільної власності територіальних громад сіл селищ, міст Чернігівської області» Суд зазначає таке.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 та від 01.02.2020 у справі № 922/614/19, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Також за правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади «…» здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У цій справі судами попередніх інстанцій не було встановлено наявність рішення про передачу пам`ятки архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778) з державної у комунальну власність. Відповідно, зазначена пам`ятка архітектури безпідставно включена до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на підставі рішення Чернігівської облради від 22.05.2020 № 87-23/VII.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.10.2024 у справі № 620/14361/23, від 20.11.2024 у справі № 620/11807/23, від 10.12.2024 у справі № 620/17139/23.

На цій підставі колегія суддів зазначає про недотримання передбаченої законодавством України процедури передачі спірної пам`ятки архітектури національного значення з державного майна у комунальну власність, а тому об`єкт «Преображенська церква» не переданий у встановленому порядку у комунальну власність.

У цій справі Суд також звертає увагу, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2024 № 1015 нерухому пам`ятку «Преображенська церква» (охоронний № 1778), що знаходиться в с.Райогородок Новгород-Сіверського району, Чернігівської області включено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України національного значення.

З огляду на зазначене Суд дійшов висновку, що пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква» (охоронний № 1778), що знаходиться в с. Райогородок Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, не передавалася у встановленому законом порядку з державної у комунальну власність.

Понад це, як встановлено судами попередніх інстанцій, цей об`єкт відсутній у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, однак з 1979 ця пам`ятка архітектури була власністю Української РСР, а тому за Законом № 3600-IX (який був чинним на момент до 12.07.2000) об`єкт перейшов у державну власність України.

Це виключає можливість реєстрації права комунальної власності на підставі пункту 44 Порядку № 1127 (за рішенням органу місцевого самоврядування про віднесення об`єкта до комунальної власності), через те, що у такому порядку може бути здійснена державна реєстрація права комунальної власності за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної власності на такий об`єкт.

Своєю чергою, у цій справі таким документом фактично є рішення Ради Міністрів Української РСР від 06 вересня 1979 року, а також розпорядження Чернігівської обласної держаної адміністрації від 22.04.1997 № 231 «Про передачу пам`яток архітектури державного значення на баланс управління містобудування та архітектури облдержадміністрації».

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Отже, суди попередніх інстанцій невірно застосовали норми матеріального права при наданні правової оцінки встановленим у справі обставинам та не врахували наявні висновки Верховного Суду, у зв`язку із чим рішення судів попередніх інстанцій необхідно скасувати та прийняти нове рішення

Враховуючи вищенаведені висновки, Суд не знаходить підстав для закриття касаційного провадження і, з огляду на неправильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, дійшов висновку про необхідність скасування цих судових рішень та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури про закриття касаційного провадження у справі № 620/17140/23.

Касаційну скаргу Чернігівської обласної ради задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 620/17140/23 - скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову виконуючого обов`язки керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук