Справа № 160/24403/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд» та в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 19.12.2022 по 09.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 19.12.2022 по 09.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди за період перебування на лікуванні з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
04 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що проміжок часу між датою отриманого Позивачем поранення, та датою початку перебування на стаціонарному лікуванні становить 2 місці, крім того діагноз вказаний у вищезазначеному медичному документі, а саме: гостра респіраторно вірусно-бактеріальна інфекція, не може бути наслідком отриманого Позивачем поранення. Разом з тим необхідно відмітити, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» даний діагноз класифікується як хвороба. ОСОБА_1 , як було встановлено раніше, з 19.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з захворюванням на гостру респіраторну вірусно-бактеріальну інфекцію, що не може бути наслідком отриманого 19.10.2024 року поранення. За спірний період військовою частиною НОМЕР_2 було нараховано, а військовою частиною НОМЕР_4 виплачено Позивачу всю належну додаткову грошову винагороду в повному обсязі, відповідно до наданих медичних документів, що підтверджується довідкою виданою військовою частиною НОМЕР_4 від 06.03.2024 року за вихідним номером ФЕС/467, яка була долучена до матеріалів позовної заяви.
04 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання додано докази на підтвердження повноважень представника відповідача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно військового квитка позивача від 29.09.2022 року серії НОМЕР_5 позивач проходив у відповідача військову службу з 11.10.2022 року по 26.03.2023 року. Ця обставина підтверджується і копіями наказів відповідача від 11.10.2022 року №265 та від 26.03.2023 року №91 відповідно.
Позивачем надано первинну медичну картку форми 100, яка видана 12 год. 25 хв. 19.10.2022 року, в якій з відомостей вказано лише «Артобстріл 10:00».
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.04.2023 року №3746 позивач 19.10.2022 року одержав мінно-вибухову травму, ВОНП грудної клітки праворуч, ВОСП в/3 лівого передпліччя, перелом верхньої третьої лівої ліктьової кістки, термічний опік правої кісті 1-2 ст. 1% поверхні, акубаротравма, травматична перфорація барабанних перетинок з 2-х сторін. За обставин під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в районі н.п. Суханове, внаслідок обстрілу противником. Під час отримання поранення перебував в засобах індивідуального захисту бронежилет та казка, в тверезому стані.
Згідно виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №4370, складеного КНП «Криворізька інфекційна лікарня №1» КМР позивач мав клінічний основний діагноз: гостра геспіраторна вірусно-бактеріальна інфекція, затяжний перебіг. Ускладнення: гострий бронхіт, супутні: стан після МВТ 19/10/22. Дата госпіталізації: 19.12.2022 року, дата виписки: 09.01.2023 року. Виписаний по одужанню.
Також в матеріалах справи наявна виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5683, складена КНП «Київська міська клінічна лікарня №8», згідно якої позивач перебував на лікуванні з 14.03.2023 року по 23.03.2023 року. Основний діагноз: наслідки МВП (29.03.2022 року) Неконсолідований перелом в/3 ліктьової кістки лівого передпліччя.
12 лютого 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування додаткової винагороди пропорційно періоду перебування у відпустці за станом здоров`я, рекомендованою довідкою ВЛК від 05.06.2023 року №2005.
Листом відповідача від 04.03.2024 року №571 позивачу повторно направлено відповідь від 11.03.2024 року №630, в якій щодо поранення 19.10.2022 року зазначено, що з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року перебував у медичному закладі, однак поступив лише 19.12.2022 року та з огляду на його основний діагноз можна дійти висновку, що зазначений діагноз не перетинається з отриманим пораненням, оскільки позивач лікувався від хвороби, а не від поранення. Також звернуто увагу, що позивач отримав додаткову винагороду з урахуванням отриманого поранення.
У довідці Військової частини НОМЕР_4 від 06.03.2024 року №ФЕС467 позивачу наявні відомості про розмір виплачених позивачу коштів з жовтня 2022 року по квітень 2023 року.
Надані відповідачем картки особового рахунку позивача містять відомості про розмір виплачених позивачу коштів в 2022-2023 роках.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
Спірні правовідносини врегульовано в т.ч. постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі Постанова №168), яка застосовується в редакції, чинній станом на період лікування позивача.
Абзацами 4-5 п. 1 Постанови №168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Отже, умовами для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі згідно зазначеної норми права є:
1) отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини в юридичній ситуації позивача підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 22.04.2023 року №3746, згідно якої 19.10.2022 року позивач отримав травму;
2) перебування саме у зв`язку з таким пораненням у стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в юридичній ситуації позивача наявний спір щодо зв`язку наявного періоду перебування у закладі охорони здоров`я з пораненням.
Так, згідно виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №4370 позивач з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року перебував на лікуванні у КНП «Криворізька інфекційна лікарня №1» КМР з діагнозом: гостра респіраторна вірусно-бактеріальна інфекцій, затяжний перебіг.
Довідки про те, що ця хвороба має зв`язок з проходженням позивачем військової служби позивачем не надано, при цьому в будь-якому випадку цей діагноз не відповідає змісту категорій «поранення (контузія, травма, каліцтво)». Як наслідок, лікування за цим діагнозом не може бути підставою для виплати позивачу додаткової винагороди згідно Постанови №168.
Щодо зазначення при цьому супутнього діагнозу «стан після МВТ (19/10/22)» суд зазначає, що в даному випадку йдеться не про лікування з цієї підстави, а про зазначення фактору впливу на здоров`я позивача, який існує паралельно з підставою лікування.
Суд констатує, що зміст п. 1 Постанови №168 очевидно свідчить про намір законодавця забезпечити соціальний захист осіб, які лікуються в результаті поранень, здобутих під час захисту Батьківщини. В даній справі позивач лікувався від інфекції, а здобуте за 2 місяці до цього поранення є фоновим явищем, яке належить врахувати під час лікування, а не явищем, яке зумовило таке лікування.
Так, в анамнезі хвороби вказано: захворів гостро 18/12 (тобто, 18 грудня, за день до госпіталізації) озноб, підвищення температури тіла до 40С, кашель.
Таким чином, позивач потрапив до лікарні та перебував там через інфекцію, а не через поранення. Таке лікування пораненням позивача не зумовлено, а тому не є підставою для виплати додаткової винагороди згідно Постанови №168.
Щодо наданої виписки за період лікування з 14.03.2023 року по 23.03.2023 року суд зазначає, що позивач не заявляв вимоги щодо цього періоду. Відповідач також не наводив заперечень щодо цього періоду. Отже, цей період лікування перебуває за межами судового розгляду цієї справи.
Враховуючи зазначене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Щодо розподілу судових витрат.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко