Справа № 380/19020/24
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 рокусправа № 380/19020/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області №114/03.32-10 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії громадянці України - ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.07.2023, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період трудової діяльності з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 14 грудня 2000 року по 02 квітня 2004 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності на території Держави Ізраїль.

- стягнути на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням, діями (бездіяльністю) у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Ухвалою від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач вимоги ухвали виконав.

Ухвалою від 23.09.2024 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 28.10.2024 суд відмовив представнику ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повернення судового збору та розгляді справи із викликом сторін.

Ухвалами від 26.11.2024 та від 05.12.2024 суд витребував додаткові документи у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка не погоджується із Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області №114/03.32-10 від 15.03.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 30 років.

Позивачка стверджує, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період її трудової діяльності та території Німецької Демократичної Республіки з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986, стверджуючи, що її трудова діяльність проходила за межами України на території російської федерації, періоди трудової діяльності на території Держави Ізраїль та періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 14 грудня 2000 року по 02 квітня 2004 року.

Своїм Рішенням № 114/03.32-10 від 15.03.2024 Головне управлінням ПФУ у Львівській області безпідставно пов`язує особу позивача з країною-агресором, чим завдано позивачу чималого шоку, стресу і нестерпного душевного болю, від якого позивач не може оговтатися і досі. Моральна шкода, яка була завдана позивачу, оцінюється позивачем, в 10 000 (десять тисяч) гривень.

Вважаючи рішення позивача протиправним, позивачка просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що частиною 1 статті 26 Закону №1058 передбачено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2023 по 31.12.2023, не менше 30 років. Загальний трудовий стаж позивачки становить 23 роки 11 місяців 10 днів , в тому числі страховий стаж набутий в Україні - 15 років 2 місяці 24 дні, та страховий стаж , набутий на території Польщі - 8 років 8 місяців 17 днів, тобто менше необхідних 30 років страхового стажу.

Стверджує, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки у Державі Ізраїль та Німецької Демократичної Республіки через відсутність відповідних міжнародних угод. Також не зарахований період провадження підприємницької діяльності через відсутність інформації про сплату страхових внесків.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачка надіслала відповідь на відзив, у якій зазначила, що трудова діяльність позивача, в періоди з 24.09.1984 року по 08.10. 1985 року та з 10.10.1985 року по 03.10.1986 року проходила на території Німецької Демократичної Республіки (сучасна Федеративна Республіка Німеччина). Угода між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про соціальне забезпечення від 7.11.2018 , не була ратифікована Україною. Посилаючись на ст. 26-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вважає, що такий період належить зарахувати до страхового стажу.

Також стверджує: «… Аргументи Відповідача про те, що між Україною та Державою Ізраїль відсутня угода про пенсійне забезпечення, а відтак відсутні підстави для зарахування періодів роботи на території Держави Ізраїль до страхового стажу - є безпідставними. Оскільки, судами України сформовано протилежну судову практику з даного питання. В Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (справа № 766/15025/16-а) посилається на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яке чітко зазначає, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії в старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тому разі, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладений відповідний договір…».

Просила суд задовольнити позов.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає в Республіці Польща.

18 липня 2023 року позивачка подала заяву про призначення пенсії за віком до установи соціального страхування Республіки Польща (ZUS) згідно двосторонньої Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18 травня 2012 року (№ 616_161) та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, № 114/03.32-10 від 15.03.2024 громадянці України, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Рішення мотивоване наступним: «…Розглянувши документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо призначення пенсії за віком відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення (далі - Угода) та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування (далі - Закон), встановлено наступне.

Дата подачі заяви про призначення пенсії за віком - 18.07.2023 (пункт 4.1 формуляру РL-UА 5 від 12.02.2024), вік заявниці на дату подачі заяви становите 59 років.

За даними з Реєстру застрахованих осіб заявниця, як одержувач пенсії в органах Пенсійного фонду України, на обліку не перебуває.

Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що право на призначення пенсі за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023, не менше 30 років.

Загальний страховий стаж заявниці становить 23 роки 11 місяців 10 днів, в тому числі страховий стаж, набутий в Україні - 15 років 2 місяці 24 дні, страховий стаж, набутий на території Республіки Польща - 8 років 8 місяців 17 днів (формуляр РL-UА 6 від 12.02.2024), тобто менше необхідних 30 років страхового стажу.

Відповідно до пункту 3 статті 12 Угоди, до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (на території російської федерації).

Враховуючи вищенаведене, в органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону та Угоди…».

Не погодившись із цим рішенням, позивачка звернулась до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (яка діяла у спірний період 1984 - 1986):

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців;

- трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій *, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню

- всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору

- в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства;

- в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу;

- при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок

- після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Щодо врахування до страхового стажу періодів роботи позивачки з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено наступне:

- 17 вересня 1984 року, позивачка була увільнена на підставі наказу про переведення з займаної посади в зв`язку з виїздом до радянських військ дислокованих за кордоном наказ № 133 від 17.09.1984 р. (запис № 8 згідно трудової книжки);

- 24 вересня 1984 року наказом № 157 від 24.10.1984 р. по Торгово-промисловому підприємстві - 120 (запис № 9 згідно трудової книжки), позивачка прийняття на посаду офіціанта Кафе № 2.);

- 24 листопада 1984 року відбулося урочисте складення присяги про що внесений запис до трудової книжки;

- 05 січня 1985 року наказом № 6 від 10.01.1985 р. по Торгово-промисловому підприємстві - 120 (запис № 12 згідно трудової книжки), позивачка переведена на посаду офіціанта Кафе № 7;

- 16 липня 1985 року, наказом № 913 від 16.07.1985 року по Торгово-промисловому підприємстві - 120 (запис № 13 згідно трудової книжки), позивачка переведена на посаду буфетниці ІІІ розряду Кафе №2;

- 8 жовтня 1985 року, наказом № 124 від 05.10.1985 року позивачка звільнена з Торгово-промислового підприємства - 120 (запис № 14 згідно трудової книжки) в зв`язку з переведенням до військової частини польова пошта НОМЕР_3 ;

- 10 жовтня 1985 року наказом № 175 від 10.10.1985 р. по в/ч пп НОМЕР_3 позивач була прийнята офіціанткою 5 розряду офіцерської їдальні (запис № 15 згідно трудової книжки);

- 03 жовтня 1986 року наказом № 223 від 02.10.1986 р.) по військовій частині польова пошта НОМЕР_3 позивач була звільнена за власним бажанням (запис № 16 згідно трудової книжки).

Із довідки архівного відділу Черкаської міської ради від 23.05.2024 № 822,631в судом встановлено: «… На Ваш запит від 16 травня 2024 року надаємо архівну довідку від 23 травня 2024 року № 821, 631в про підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 , 1963 р.н., за період 1982-1984 рр. у ресторані «Жовтневий» Черкаського міського об`єднання громадського харчування. Також повідомляємо, що документи Торгово-промислового підприємства - 120 (Воєнторг, Західна група військ СРСР) та військової частини польова пошта НОМЕР_3 (так у запиті) не маємо можливості, оскільки документи з кадрових питань (особового складу) зазначених підприємств на зберігання до архівного відділу не надходили.

Галузевим Державним Архівом Міністерства оборони України 16.05.2024 року видані Архівні довідки № 179/1/5030 від 23.05.2024 р. та 179/1/5085 від 24.05.2024 р., згідно яких, з Історичного формуляру місце дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 01 червня 1991 року - в/ч НОМЕР_4 ; з 01 грудня 1993 року - в/ч НОМЕР_5 ), яка з березня 1983 року по травень 1991 року дислокувалася в місті Вурцен, Німецька Демократична Республіка. Із червня 1991 року по листопад 1993 року вказана військова частина дислокувалася в АДРЕСА_1 (адреси не вказані). В ліквідаційному акті в/ч НОМЕР_5 зазначено, що накази командира по стройовій частині, роздавальні відомості на виплату заробітної плати працівників за період з 1983 року по 1990 рік, знищені в частині .

Із наведеного слідує, що позивачка у період з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986 працювала в Торгово-промисловому підприємстві - 120 (Воєнторг, Західна група військ СРСР) та військової частини польова пошта НОМЕР_3 на території Німецької Демократичної Республіки.

Відповідно до п.48 Постанови державного комітету СРСР із праці та соціальних питань № 365 від 25.12.1974 р. «Про затвердження Правил щодо умов праці радянських працівників за кордоном» (далі - Постанова № 365 від 25.12.1974 р.), працівникам, спрямованим до установ СРСР за кордоном, а також членам їх сімей, прийнятим на місці на штатні посади, час роботи в цих установах зараховується до їх безперервного трудового стажу при призначенні допомоги з державного соціального страхування за умови надходження на роботу після повернення СРСР протягом двох місяців, не рахуючи часу проїзду до місця постійного проживання та перебування у відпустці, не використаного за час роботи за кордоном.

Відповідно до п. 49 Постанови № 365 від 25.12.1974 р., час роботи в установах СРСР за кордоном не перериває стажу, що дає право на одержання винагороди за вислугу років або надбавок за стаж роботи за спеціальністю, якщо працівник до направлення за кордон обіймав посаду або виконував роботу, яка дає право на одержання винагороди або надбавок та надійшов на роботу, де за чинними положеннями виплачуються зазначені винагороду або надбавки, протягом двох місяців після повернення до СРСР (не рахуючи часу проїзду до місця проживання та перебування у відпустці, не використаного за час роботи за кордоном). У такому порядку зберігається цей стаж і членам сімей, які перебували за кордоном разом із працівником.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що до стажу роботи працівника має бути зарахований період роботи в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

У спірний період 1984 1986 чинною була Постанова державного комітету СРСР із праці та соціальних питань № 365 від 25.12.1974 р. «Про затвердження Правил щодо умов праці радянських працівників за кордоном», відтак її правила мають бути застосовані до позивачки.

Суд вважає помилковим застосування відповідачем до вказаного спірного періоду правил статті 12 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012 та яка ратифікована Законом України № 458 -VII від 05.09.2013, оскільки, хоча позивачка і працювала на території Німецької Демократичної Республіки, але працевлаштована була у вітчизняне підприємство.

Відтак суд приходить до висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки періодів з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності з 14 грудня 2000 року по 02 квітня 2004 року, суд зазначає наступне.

У період з 14 грудня 2000 року по 02 квітня 2004 року позивачкою здійснювалась підприємницька діяльність без створення юридичної особи, що підтверджується довідкою виконкому Соснівської районної ради № 35-01-154 від 13.04.2004.

Відповідно до ст.24 Закону № 1058 страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів а, б статті 3 Закону України № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення право на трудову пенсію мають особи , зайняті суспільною корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим законом, зокрема: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці,- за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч.3-1 Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з ст.26 цього Закону включаються періоди : ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно виключно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску ) незалежно від сплаченого розміру ( крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно п.п. 2 п. 2.1 порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок 637), за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування ,з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004- довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Суд ухвалою витребував у відповідача індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідку ОК-5) ОСОБА_1 , починаючи з 2000 року.

Відповідач повідомив, що в реєстрі застрахованих осіб на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) інформація відсутня, у зв`язку з чим надати довідку ОК-5 немає можливості.

У подальшому суд ухвалою зобов`язав Головне управління ДПС в Черкаській області надати інформацію про сплату ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) податків від ведення підприємницької діяльності за період з 14.12.2000 по 02.04.2004.

Листом від 19.12.2024 № 9696/5/23-00-05-06 Головне управління ДПС в Черкаській області повідомило суду наступне: «… Згідно АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа - підприємець з 14.12.2000 по 02.04.2004, відповідно до п. 267 та п. 292 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 7 березня 2013 року № 400/5 визначено, що документи про сплату податків і зборів (обов`язкових платежів) та особові рахунки платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються 5 років. Враховуючи викладене, надати інформацію про сплату податків від ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 ) з 14.12.2000 по 02.04.2004 немає можливості…».

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 3 КАС України.

Суд зауважує, що докази оплати позивачкою страхових внесків за період з 14 грудня 2000 року по 02 квітня 2004 року - здійснення підприємницької діяльності нею не надані, також відомості про такі сплати відсутні в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак підстав для зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи немає, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Щодо врахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності на території Держави Ізраїль, суд зазначає наступне.

Позивачка стверджує, що у періоди з 2005 по 2007 вона працювала на території Ізраїлю.

На підтвердження вказаного надала копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 виданого 09.02.2005 року, орган що видав 7101, який містить наступну інформацію:

- віза типу В1 № 05/144236 від 13.05.2005;

- віза типу В1 № 053-0008557-05 від 10.05.2006;

- віза типу В1 № 051-011184-06 від 23.09.2006;

- віза типу В1 № 051-0035208-06 від 23.05.2007;

- віза типу В1 № 053-0018880-06 від 19.12.2007.

Відповідно до ст. 26 № 1058-IV у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави. Порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що позивачка не надала суду доказів набуття нею стажу у Державі Ізраїль, оскільки наявність самої трудової візи у паспорті не є автоматичним підтвердженням набуття трудового стажу.

Позивачка не надала жодного документа на підтвердження її роботи в Державі Ізраїль (трудові договори, підтверджуючі листи від роботодавця, докази отримання заробітної плати та сплати податків тощо).

Відтак за відсутності відповідних підтверджуючих доказів роботи позивачки у Державі Ізраїль, суд відмовляє у задоволенні позову в частині зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням, діями (бездіяльністю) у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає наступне.

Позивач факт завдання моральної шкоди обгрунтовує наступним: «… Своїм Рішенням № 114/03.32-10 від 15.03.2024 р. Головне управлінням ПФУ у Львівській області безпідставно пов`язує особу позивача з країною-агресором, чим завдано позивачу чималого шоку, стресу і нестерпного душевного болю, від якого позивач не може оговтатися і досі. Моральна шкода, яка була завдана позивачу, оцінюється позивачем, в 10 000 (десять тисяч) гривень… Обґрунтовуючи моральну шкоду в сумі 10 000 грн., з протоколу адвокатського опитування (додаток № 14), позивач пояснила, що 18.07.2023 року по досягненню пенсійного віку в установі соціального страхування Республіки Польща (ZUS) позивачка написала заяву про призначення пенсії. Пенсійна справа позивача розглядається вже більше як 15 місяців і до цього часу не вирішена з вини працівників ГУ ПФУ у Львівській області. … Своєю бездіяльністю і не компетентністю посадових осіб ГУ ПФУ у Львівській області, позивача позбавили права на соціальне забезпечення, вже більше року позивач не отримує пенсійних виплат посилаючись на відсутність достатнього страхового стажу. В зв`язку з тим, що ГУ ПФУ у Львівській області не було враховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності на території НДР, Держави Ізраїлю і ведення підприємницької діяльності, позивачу також було відмовлено в призначені мінімальної польської пенсії, в зв`язку з чим позивач змушена була звернутися до судових органів Республіки Польща для оскарження рішень прийнятих установами соціального страхування Республіки Польща (ZUS)….».

Відповідач заперечив проти стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України 1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі не передбачені цим Законом. Посилаючись на ст.116 Бюджетного кодексу України, зазначив, що порушеннями бюджетного законодавства є, зокрема, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України.

Надаючи оцінку позиціям сторін, суд враховує наступні правові норми.

Положеннями ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17.

Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.11.2022 у справі № 120/3806/19-а.

Суд відмічає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка пов`язує з відмовою у призначенні їй пенсії та посиланням у рішенні на її роботу у російській федерації, що спричинило для неї моральні страждання.

Разом із тим під час розгляду справи судом встановлено, що період роботи позивачки з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986 припав на час існування СРСР, а не російської федерації (на думку суду, наявна описка), а інші періоди діяльності позивачки не були зараховані відповідачем до страхового стажу через відсутність необхідних підтверджуючих документів.

Враховуючи наведені обставини, суд відмовляє у стягненні відшкодування моральної шкоди.

Відтак з урахуванням викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області №114/03.32-10 від 15.03.2024 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.07.2023, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період трудової діяльності з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області №114/03.32-10 від 15.03.2024 про відмову у призначенні пенсії громадянці України - ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) період трудової діяльності з 24.09.1984 по 08.10.1985 та з 10.10.1985 по 03.10.1986 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.07.2023.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна