Справа № 420/12178/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12178/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 01.07.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Рівненській області, ГУПФ в Чернівецькій області третя особа ГУПФ України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Чернівецькій області №20 від 20 жовтня 2023 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Рівненській області №20 від 23 листопада 2023 про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ГУПФ України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09 лютого 1994 року по 01 липня 2002 року (8 років 4 місяці 21 день) згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 , виданою 22 липня 1980 року, та призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком з 03 жовтня 2023 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на момент звернення страховий стаж позивача перевищив 30 років, що давало підставу на одержання пенсії за віком. Трудовою книжкою підтверджується, що страховий стаж позивача станом на день звернення до територіальних органів ПФУ становив 21 рік 4 місяці 17 днів. 20 жовтня 2023 року Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУПФ України в Чернівецькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 20 жовтня 2023 року №20. Водночас позивач вжив заходів для одержання пенсії і повторно звернувся до територіального органу ПФУ із заявою від 20 листопада 2023 року Однак рішенням ГУПФ України в Рівненській області від 23 листопада 2023 року №20 у призначенні пенсії за віком позивачу було знову відмовлено.

Відповідач ГУПФ України в Чернівецькій області позов не визнав, вказуючи, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, ГУПФ України в Чернівецькій області проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Відповідач ГУПФ України в Рівненській області позов не визнав, вказуючи, що (за принципом екстериторіальності) було розглянуто заяву позивача від 20 листопада 2023 року та винесено рішення від 23 листопада 2023 року № 20 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Варто зауважити, що період роботи 09 лютого 1994 року 01 липня 2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22 липня 1980 року взято частково згідно архівної довідки про заробітну плату №В-727-/02-03 від 03 листопада 2023 року по 15 березня 1998 року. Отже, враховуючи положення ст. 26 Закону №1058-IV, ГУПФ України в Рівненській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 30 років.

Крім того, ГУПФ України в Одеській області були подані пояснення, відповідно до яких третя особа заперечує щодо задоволення позовних та просить відмовити у задоволенні позову.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Рівненській області, ГУПФ України в Чернівецькій області, за участю третьої особи ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Чернівецькій області №20 від 20 жовтня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Рівненській області №20 від 23 листопада 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Зобов`язано ГУПФП України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09 лютого 1994 року по 01 липня 2002 (8 років 4 місяці 21 день) згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 , виданою 22 липня 1980 року, та повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16 жовтня 2023 року та від 20 листопада 2023 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ГУПФ України в Рівненській області, ГУПФ України в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 937,22 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Рівненській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не взято до уваги, що спірний період роботи взято частково згідно архівної довідки про заробітну плату №В-727-/02-03 від 03 листопада 2023 року по 15 березня 1998 року, відповідно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Рівненській області №20 від 23 листопада 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 09 лютого 1994 року по 01 липня 2002 року (8 років 4 місяці 21 день) згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 , виданою 22 липня 1980 року;

- згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, відповідно, задоволення позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Рівненській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до органів ПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУПФ України в Чернівецькій області від №20 від 20 жовтня 2023 року відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком. Дата звернення до ПФУ 16 жовтня 2023 року. Страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 23 дні. Період роботи з 09 лютого 1994 року по 01 липня 2002 року до страхового стажу не зараховано, оскільки на печатці при звільненні відсутній код підприємства.

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до органів ПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУПФ України в Рівненській області від 23 листопада 2023 року №20 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком. Страховий стаж - 26 років 07 місяців 07 днів, а для визначення права на призначення пенсії 27 років 08 місяців 22 дні. Зазначено, що період роботи 09 лютого 1994 року 01 липня 2022 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22 липня 1980 року взято частково згідно архівної довідки про заробітну плату №В-727-/02-03 період 15 березня1998 року 03 липня 2023 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Враховуючи наведене суд першої інстанції задовольнив позов у частині скасування спірного рішення про відмову у призначенні пенсії.

Суд першої інстанції встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ України в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи та вирішення питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУПФ України в Рівненській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 8, ст. 26, абз.1 ч.,1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність належного страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацем 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

Приписами п.3 Порядку №637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно пп.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пп.2.6 п.2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , щодо спірних періодів роботи позивача: №15: 09 лютого 1994 року прийнятий на роботу на посаду охоронця; №16: 01 липня 2022 року звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗпП України.

З вищевикладеного вбачається, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. Між тим, із наданої суду копії трудової книжки позивача не вбачається суттєвих недоліків щодо зазначення спірних періодів роботи позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу оскаржуваних періодів роботи.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Рівненській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.

Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.