Справа № 200/8390/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 грудня 2024 року Справа №200/8390/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чучко В.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (надалі ГУ ДГК у Донецькій області, відповідач) про:

- скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16.07.2024 №224 «Про переведення ОСОБА_1 »,

- зобов`язання провести порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації державних службовців категорії «Б», які підлягали вивільненню (переведенню) у зв`язку з реорганізацією з урахуванням: досвіду, освіти, кваліфікації,

- зобов`язання запропонувати усі наявні вакантні посади на момент отримання «Попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посад внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу зі скороченням чисельності та штату Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали усунути недоліки поданого адміністративного позову шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням підстав, що свідчать про поважність причин пропуску строку, з наданням доказів, що підтверджують неможливість такого звернення у вказаний проміжок часу.

На виконання вимог вказаної ухвали, 19.12.2024 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, яка обґрунтована тим, що на теперішній час в Україні триває воєнний стан та місце проживання позивача м. Покровськ Донецької області перебуває під загрозою захоплення та постійним обстрілом. Окрім того, відповідач працює дистанційно в різних містах України (м. Краматорськ, м. Дніпро, м. Полтава, м. Київ), тому витребувати необхідну інформацію в умовах воєнного стану з постійним відключенням електропостачання вкрай важко. Але, незважаючи на такі складнощі, було прийнято рішення подати такий позов на відновлення своїх трудових прав у воєнний період, підготувати необхідні документи, сплатити судовий збір. У зв`язку з викладеним, позивач просить прийняти заяву про усунення недоліків та продовжити розгляд справи.

Розглянувши подану позивачем заяву та наявні у справі письмові докази, суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

На підставі пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Стосовно цих правовідносин права позивача підлягають захисту у межах місячного строку звернення до суду.

Відповідно до частин 1,3 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Початок строку - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Заява позивача на усунення недоліків мотивована тим, що з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, постійними обстрілами та відключенням електропостачання.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що перебіг процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Проте, факт введення воєнного стану, який діє по теперішній час, не підтверджує наявність обставин, що ускладнювали або унеможливлювали своєчасне звернення до суду з цим позовом (як-то, факт перебування позивача саме в зонах проведення бойових дій та безпосереднє залучення його до здійснення функцій із захисту держави під час дії воєнного стану в Україні у відповідний період, або перебування позивача на лікуванні у цей же період).

Тобто, доказів на підтвердження того, що введення воєнного стану вплинули на обов`язок позивача своєчасно звернутися до суду з позовом, позивачем суду не надано.

При цьому суд враховує і ту обставину, що введення воєнного стану не було перешкодою для подання цього позову до суду, що свідчить про те, що між вказаними обставинами та недотриманням строку звернення до суду з позовом відсутній прямий причинний зв`язок.

За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Також позовна заява та заява на усунення недоліків не містять доказів на підтвердження того, що позивач був позбавлений можливості раніше отримати необхідну інформацію для подання позову, або доказів того, що відповідач чинив йому перешкоди в отриманні відповідної інформації та документів.

Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду, а також належного оформлення позовної заяви. Для цього особа, зацікавлена у поданні позову, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд зазначає, що виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Наведений підхід узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду щодо тлумачення норм статті 44 КАС України та кореспондується із правовою позицією, що приписами вказаної статті чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду. Відповідно позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення до суду, та як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен забезпечувати неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно дотримання встановленого строку звернення до суду, й вчинити для цього залежні від нього дії з використанням усіх наявних засобів та можливостей, передбачених законодавством.

Суд наголошує на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України», заява №23436/03).

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Так, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 16.07.2024 №224 «Про переведення ОСОБА_1 » та зобов`язання вчинити певні дії, 02.12.2024 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду з позовом, що встановлений статтею 122 КАС України.

При цьому, у вказаній заяві про усунення недоліків позивач не навів обґрунтованих причин, з яких він раніше не міг звернутись до суду із позовом в межах строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви позивача про усунення недоліків, а тому відмовляє у її задоволенні, оскільки позивач мав достатньо часу для звернення до суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, суд приходить до переконання про необхідність повернення позовної заяви, а також зауважує що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

Таким чином, позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, яку залишену без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишену без руху, у встановлений судом строк.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

На підставі ч. 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем у встановлений законом та ухвалою суду від 06 грудня 2024 року строк не було наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відповідних письмових доказів, які б свідчили про поважність причин його пропуску, позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Чучко