Справа № 460/4190/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2024 року м. РівнеСправа №460/4190/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії від 24.11.2023; зобов`язати відповідача призначити позивачу з 24.11.2023 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживав в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія) понад 12 років, що встановлено судовим рішенням у справі №460/51572/22. 24.11.2023 позивач втретє звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за результатами розгляду якої винесено рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.11.2023 №59 з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону, а також за відсутності необхідної кількості страхового стажу. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 22.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що позивач звернувся до територіального органу ПФУ у Рівненській області із заявою від 24.11.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було розглянуто заяву позивача та долучені до заяви документи і 24.11.2023 прийнято рішення № 59 про відмову у призначенні пенсії. Необхідний страховий стаж при зниженні пенсійного віку на 2 роки в період з 01.01.2025 по 31.12.2025 становить 30 (32-2). Страховий стаж позивача становить 24 роки 6 місяців 16 днів, що є недостатньо для призначення пенсії. За доданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Зазначив, що право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається з урахуванням періодів проживання або роботи на території радіоактивного забруднення та за наявності необхідного страхового стажу. Зауважив, що початкова величина до позивача не застосовується, оскільки доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 3 роки. Тобто, у разі відсутності права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення) та водночас за наявності станом на 01.01.1993 не менше 3 років проживання чи роботи у зазначеній зоні, право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років особа набуває за умови проживання чи роботи в зазначеній зоні не менше 12 років. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3. Згідно довідки від 10.11.2022 № 1371, виданої Володимирецькою селищною радою, позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення в с. Зелене Вараського району Рівненської області 3 03.05.1985 року вибув на строкову службу, з 07.05.1987 року повернувся до зазначеного місця проживання, а 30.06.1992 року вибув у Володимирець. Таким чином, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 рік становить 5 років 0 місяців 16 днів. Позивач не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.07.1986, тому початкова величина на зменшення пенсійного віку не застосовується. Рішенням від 13.10.2023 № 14 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За результатами перевірки правильності призначення пенсій, зареєстрованих у підсистемі ЗВЕРНЕННЯ ІКС ПФУ, встановлено, що при винесені рішення про призначення пенсії: - безпідставно зараховано для визначення права на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи період перебування у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 30.06.1992 згідно довідки №828 від 19.08.2021, виданої Володимирецькою селищною радою, оскільки актом перевірки №168 від 13.10.2021 не підтверджено період проживання в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області (III зона) з 26.04.1986 по 30.06.1992; - період навчання у Володимирецькому СПТУ №29 з 18.01.1988 по 24.07.1988 не зараховувати, оскільки в дублікаті диплому НОМЕР_2 , виданому 24.07.1988 відсутній підпис заступника директора училища. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильський АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 30 років). Таким чином, враховуючи положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії, у зв`язку з недосягненням віку 58 років. З наведених підстав вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24.05.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 10.11.2022 №1371, виданою Володимирецькою селищною радою Рівненської області, позивач дійсно зареєстрований та проживає в с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. В період проживання з 03.05.1985 вибув на строкову військову службу та 07.05.1987 повернувся до зазначеного місця проживання, а 30.06.1992 вибув у Володимирець. З червня 1992 року по 2000 рік ОСОБА_1 проживав в с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області без реєстрації.

Рішенням органу Пенсійного фонду від 17.09.2021 №14 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 09.09.2021 за неповного страхового стажу 22 роки 9 місяців 23 дні.

Рішенням органу Пенсійного фонду від 25.11.2021 №14 скасовано рішення №14 від 17.09.2021 про призначення ОСОБА_1 пенсії та відмовлено у її призначенні у зв`язку з непідтвердженням проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

11.11.2022 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №59 від 18.11.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Вказані обставини встановлені рішенням суду у справі №460/51572/22, яке набрало законної сили, а тому не потребують доказування відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України.

09.10.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 18.10.2023 №14.

24.11.2023 позивач знову звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та надав додаткові документи щодо періоду навчання у Володимирецькій автошколі ДОСААФ з 30.08.1984 по 25.12.1984.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 24.11.2023 №59 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що необхідний страховий стаж при зниженні пенсійного віку на 2 роки в період з 01.01.2025 по 31.12.2025 становить 30 (32-2) років. Вік заявника 56 років 10 місяців. Страховий стаж заявника становить 24 роки 7 місяців 5 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу зараховано всі періоди; період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення з 14.06.1987 по 29.06.1992 становить - 5 років 0 місяців 16 днів. Заявник не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.07.1986, тому початкова величина на зменшення пенсійного віку не застосовується. Заявник має право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та за наявності страхового стажу 30 років.

Крім того, зі змісту листа ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.04.2024 суд встановив, що за результатами розгляду заяви позивача від 24.11.2023 до його страхового стажу зараховано період навчання у Володимирецькій автошколі ДОСААФ з 30.08.1984 по 25.12.1984.

Вважаючи рішення органу Пенсійного фонду від 24.11.2023 №59 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане 24.05.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 10.11.2022 №1371, виданою Володимирецькою селищною радою Рівненської області, позивач дійсно зареєстрований та проживає в с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. В період проживання з 03.05.1985 вибув на строкову військову службу та 07.05.1987 повернувся до зазначеного місця проживання, а 30.06.1992 вибув у ОСОБА_2 . З червня 1992 року по 2000 рік ОСОБА_1 проживав в с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області без реєстрації, що підтверджується поясненнями свідків.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Зелене Володимирецького району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №460/51572/22, яке набрало законної сили 25.04.2023, встановлено:

«У такій довідці №1371 від 10.11.2022, підтверджено ту інформацію, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у с.Зелене, і в періоді проживання з 03.05.1985 по 07.05.1987 вибував для проходження військової строкової служби, з 07.05.1987 повернувся до зазначеного місця проживання, а 30.06.1992 вибув у смт Володимирець, тобто факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення впродовж 5 років 1 місяця 24 днів (з 07.05.1987 по 30.06.1992).

Разом з тим, в такій довідці на підставі пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вказано, що з червня 1992 року по 2000 рік ОСОБА_1 проживав в селі Зелене без реєстрації, тобто підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення впродовж ще 7 років 6 місяців 1 дня (з 01.07.1992 по 01.01.2000).

Загальний строк, визначений таким чином, становить: 12 років 7 місяців 25 днів.

12 років дорівнює 6 рокам зниження пенсійного віку. І верхня межа зниження пенсійного віку для таких осіб встановлена на рівні 6 років».

Таким чином, судовим рішенням у справі №460/51572/22 встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення, 12 років 7 місяців 25 днів.

Враховуючи встановленні судовим рішенням у справі №460/51572/22 обставини, суд оцінює критично твердження відповідача про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи через відсутність необхідної кількості років проживання на території зони гарантованого добровільного відселення.

Суд нагадує відповідачу, що згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, фактично ігноруючи обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, та всупереч висновкам суду в такому рішенні, відповідач і на час розгляду цієї справи продовжує стверджувати про відсутність у позивача необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та про наявність у нього проживання у такій зоні станом на 01.01.1993 лише протягом 5 років 0 місяців 66 днів.

Крім цього, відповідач всупереч судовому рішенню у справі №460/51572/22 при прийнятті оскарженого рішення не врахував висновки суду під час розгляду заяви позивача від 24.11.2023, хоча був зобов`язаний такий висновок врахувати.

У зв`язку з цим суд наголошує відповідачу - суб`єкту владних повноважень, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Повертаючись до обставин цієї судової справи, суд враховує, що обставини щодо наявності у ОСОБА_1 необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (з 07.05.1987 по 30.06.1992 - 5 років 1 місяця 24 днів, а з 01.07.1992 по 01.01.2000 - 7 років 6 місяців 1 день, що в сукупності понад 12 років) та, як наслідок, права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років максимально, встановлені в судовому порядку, а відтак відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді цієї судової справи.

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років позивач набуває в 54 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 54-го віку) 22 роки.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №460/51572/22, яке набрало законної сили 25.04.2023, встановлено:

«Рішенням Рівненського об`єднаного управління ПФУ №14 від 17.09.2021 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з урахуванням вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за неповного страхового стажу 22 роки 9 місяців 23 дні …».

Вказані обставини встановлені в судовому порядку та відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України не потребують доказування.

Таким чином, в судовому порядку встановлено, що на дату досягнення позивачем пенсійного віку (2021 рік) у позивача був наявний страховий стаж понад 22 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (24.11.2023) він досяг віку 56 років 10 місяців 12 днів та має страховий стаж понад 24 роки. Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі його заяви від 24.11.2023, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Своєю чергою порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ 13.01.2021, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії відбулося 24.11.2023, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 24.11.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.11.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи 24.11.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 24 грудня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко