Справа № 160/20860/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/20860/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року (суддя Коренев А.О.) в справі № 160/20860/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області), Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:

визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 18 від 25 червня 2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області;

зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01 січня 1992 по 29 червня 1992 року відповідно до диплому НОМЕР_1 та період роботи з 16 липня 1992 року по 03 жовтня 2005 року на території Республіки Узбекистан; до пільгового стажу за Списком №1 - період з 05 січня 1993 року по 03 жовтня 2005 року на території Республіки Узбекистан;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з моменту права на її виникнення - з 23 квітня 2024 року;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати при обчисленні пенсії заробітну плату за період роботи позивача на території Республіки Узбекистан з 16 липня 1992 року по 03 жовтня 2005 року на підставі архівних довідок від 01 травня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 № 18 від 25 червня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01 січня 1992 року по 29.06.1992 відповідно до диплому НОМЕР_1 та період роботи з 16.07.1992 по 03.10.2005 на території Республіки Узбекистан.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період робити з 05.01.1993 по 03.10.2005 на території Республіки Узбекистан.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинала свою дію для України з 19 червня 2023 року, то до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи (служби) в Республіці Узбекистан по 31 грудня 1991 року.

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01 січня 1992 року по 29 червня 1992 року відповідно до диплому серії НОМЕР_1 та період роботи з 16 липня 1992 року по 03 жовтня 2005 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 в Республіці Узбекистан, до пільгового стажу не зараховано період з 05 січня 1993 року по 03 жовтня 2005 року відповідно до уточнюючої пільгової довідки № 18-15/627 від 13 квітня 2007 року в Республіці Узбекистан.

Страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 29 днів, страховий стаж з урахуванням пільгового обчислення за списком № 1 15 років 10 місяців 29 днів, пільговий стаж за Списком № 1 03 роки 1 місяць 27 днів, тому позивач не набув права на призначення пільгової пенсії.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 17.06.2024 звернувся через веб-портал електронних послуг до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана заява та надані до неї документами щодо призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянута структурним підрозділом ГУ ПФУ в Житомирській області, та 25.06.2024 винесено рішення № 18 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу.

На обґрунтування рішення зазначено, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) в Республіці Узбекистан по 31.12.1991 року. Вік позивача на дату звернення - 50 років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.01.1992 по 29.06.1992 відповідно до диплому НОМЕР_1 та період роботи з 16.07.1992 по 03.10.2005 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1992 року в Республіці Узбекистан. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано період з 05.01.1993 по 03.10.2005 відповідно до уточнюючої пільгової № 18-15/627 від 13.04.2007 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній в Республіці Узбекистан. Згідно з реєстром застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 12 років 10 місяців 29 днів, страховий стаж з урахуванням пільгового обчислення за Списком №1 становить 15 років 10 місяців 29 днів. Пільговий стаж позивача за Списком №1 становить 3 років 1 місяць 27 днів.

Врахувавши, що відповідачем не заперечується періоди роботи та навчання позивача в Республіці Узбекистан згідно із записами трудової книжки та наданих документів, проте спірні періоди не зараховані як до страхового стажу, так і до пільгового стажу, оскільки з 01 січня 2023 року Республіка Узбекистан припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, суд першої інстанції вважав, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємствах, розташованих на території Республіки Узбекистан з 16.07.1992 по 03.10.2005 р. та до пільгового стажу періоду з 05.01.1993 по 03.10.2005 року.

Також суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу період навчання з 01.01.1992 по 29.06.1992 відповідно до диплому 3 № 0542148 з цих самих підстав, адже період навчання в цьому закладі з 01.09.1989 по 31.12.1991 року зараховано до страхового стажу.

Приведені обставини стали підставою для висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Житомирській області 25.06.2024 року за № 18.

Вирішуючи питання щодо врахування відповідачем заробітної плата (доходу) за період страхового стажу з 16.07.1992 по 03.10.2005 року в Республіці Узбекистан при обчисленні пенсії позивачу, суд першої інстанції вважав такі вимоги передчасними, оскільки ГУ ПФУ в Житомирській області оцінка архівним довідкам від 01.05.2024 року про заробітну плату та сплаченні страхові внески в оскаржуваному рішенні не надано, права позивача в частині обчислення заробітної плати для цілей визначення розміру пенсії не порушено, тому дійшов висновку про передчасність позовних вимог в цій частині.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції врахував, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, тому вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію не підлягає задоволенню, а належним способом захисту порушення права вважав зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 17.06.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні суду.

При цьому судом першої інстанції вказано, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку № 22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії, а відтак вимоги в цій частині до нього не підлягають задоволенню.

Відповідачем ГУ ПФУ в Житомирській області оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 17 червня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 25 червня 2024 року № 18, яким заява розглянута за принципом екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком ні пільгових умовах згідно зі статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

У рішенні вказано, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території Республіки Узбекистан по 31 грудня 1991 року.

Вік заявника 50 років 1 місяць 25 днів.

Страховий стаж становить 12 років 10 місяців 29 днів.

Страховий стаж з урахуванням додаткових років за списком № 1 становить 15 років 10 місяців 29 днів.

Пільговий стаж за списком № 1 3 роки 1 місяць 27 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01 січня 1992 року по 29 червня 1992 року відповідно до диплому серії НОМЕР_1 та період роботи з 16 липня 1992 року по 03 жовтня 2005 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 в Республіці Узбекистан, до пільгового стажу не зараховано період з 05 січня 1993 року по 03 жовтня 2005 року відповідно до уточнюючої пільгової довідки № 18-15/627 від 13 квітня 2007 року в Республіці Узбекистан.

Відповідно до копії диплома серії НОМЕР_1 від 01 липня 1992 року 01 вересня 1989 року ОСОБА_1 вступив до ПТУ № 4 м. Зарафшан Республіки Узбекистан, 30 червня 1992 року закінчив навчання з отриманням диплому по професії машиніст кранів автомобільних.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містить записи про навчання ОСОБА_1 в ПТУ № 4 м. Зарафшан з 01 вересня 1989 року по 30 червня 1992 року, а також періоду роботи з 16 липня 1992 року по 03 жовтня 2005 року на території Республіки Узбекистан.

Довідкою, яка уточнює особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, від 13 квітня 2007 року № 18-15/627, яка видана Центральним рудоуправлінням Навоійського гірничо-металургійного комбінату підтверджено, що в період з 05 січня 1993 року по 03 жовтня 2005 року позивач виконував повний робочий день роботи із важкими та шкідливими умовами праці, віднесені до списку № 1; зазначено, що довідка видана на підставі особової картки, наказів по особовому складу, технологічної інструкції тощо.

Спірним в цій справі є питання зарахування до страхового стажу періоду навчання у закладі професійно-технічної освіти та страхового та пільгового стажу періоду роботи після 1991 року на території Республіки Узбекистан.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Як вказано вище, період навчання позивача у закладі професійно-технічної освіти та період роботи за професією, яка дає право на призначення пільгової пенсії за списком № 1, на території Республіки Узбекистан підтверджені дипломом, записами трудової книжки позивача, уточнюючою довідкою, які надані позивачем до територіального органу Пенсійного фонду.

Зарахування певних періодів трудової діяльності до стажу для цілей визначення права на пенсію має здійснюватися за законодавством, під час дії якого ці періоди існували.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи в Республіці Узбекистан відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначений період має бути зарахований до страхового та спеціального стажу позивача.

Спірний період навчання та роботи позивача в Республіці Узбекистан підтверджуються дипломом, записами трудової книжки та уточнюючою довідкою, тому має бути зарахований до страхового стажу та пільгового стажу.

Суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для врахування періодів навчання та трудової діяльності в Республіці Узбекистан після 01 січня 1991 року, оскільки припинення участі в Угоді не стосуються спірних періодів трудової діяльності позивача.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що з огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди, позаяк закон не має ретроспективної дії.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України за умови підтвердження трудового стажу наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову у призначенні позивача пенсії за віком на пільгових умовах та, відповідно, про наявність підстав для зарахування таких періодів до страхового та пільгового стажу позивача.

Доводи апелянта зводяться до відсутності у позивача необхідного пільгового стажу через неврахування спірних періодів навчання та роботи в Республіці Узбекистан та спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 160/20860/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 160/20860/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 грудня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко