Справа № 480/3221/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2024 року Справа № 480/3221/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за вересень 2023 року у повному розмірі та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2023 року.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем не обґрунтовано прийнято спірний наказ про притягнення до відповідальності позивача. Службове розслідування відносно позивача було проведено неповно та не об`єктивно, без належного врахування всіх обставин і фактів. Про призначення службового розслідування позивача не було проінформовано, а тому позбавлено права позивача реалізувати права, передбачені п. 1,3 розділу 4 Порядку №608. Звертає увагу, що відповідач вказує на причетність позивача до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Позивача не було проінформовано про прийнятий спірний наказ. Таким чином порушення порядку проведення службового розслідування є підставою для скасування наказу.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти вимог у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач повернувся до військової частини після відпустки і начальник штабу повідомив позивача про необхідність знаходитися за місцем розташування військової частини, а саме організувати прийом військовослужбовців для надання необхідних роз`яснень щодо виплати грошового забезпечення. Разом із тим, позивач бойове розпорядження не виконав, 08.09.2023 позивач самовільно, без дозволу безпосереднього командира та прямих командирів залишив місце дислокації, вибув у невідомому напрямку. На телефонні дзвінки позивач не відповідав, місцеперебування позивача військовій частині було невідомо. Враховуючи невиконання бойового наказу та залишення територій військової частини позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено відповідної премії та додаткової винагороди. Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач та представник позивача своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористалися.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази у сторін. Судом також задоволено клопотання позивача та визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступного.
Як свідчать матеріали службового розслідування, затверджені 03.10.2023, позивач 08.09.2023 повернувся з першої частини щорічної основної відпустки за 2023 рік, доповів командуванню ВЧ НОМЕР_1 про своє повернення.
Одночасно, начальник штабу - перший заступник командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 довів позивачу наказ підполковника ОСОБА_3 з метою знаття напруги серед особового складу військової частини у вирішенні питань виплати всіх видів грошового забезпечення та на виконання пункту 1.10 Правил організації фінансового забезпечення військових частини, установ, організацій Збройних сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України №280 від 22.05.2017 (у редакції наказу Міністерства оборони України №104 від 22.04.2021), особисто вести роботу з доведення до особового складу вимог законів України, указів Президента України, постанов Верховної ради України, Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства оборони України з питань грошового і пенсійного забезпечення, заробітної плати та інших фінансово-економічних питань, провести опрацювання вхідної кореспонденції, що стосується фінансово-економічної служби частини. Роботу проводити в продовж робочого дня в районі КСП ВЧ НОМЕР_1 , організувати робоче місце, де вести прийом військовослужбовців частини.
Дані вимоги зазначені у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 №783 від 06.07.2023, згідно якого позивач повинен організувати дану Службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з перебуванням позивача у першій частини основної щорічної відпустки за 2023 рік, в період з 27.08.2023 по 07.09.2023, робота з даних питань тривалий час не проводилась, тому виникла необхідність у її проведенні 08.09.2023 (у п`ятницю), щоб запобігти невдоволенню особового складу, що могло негативно вплинути на стан боєздатності, бойової готовності військової частини, що і послугувало підставою для доведення даного наказу позивачу.
Як зазначено у рапорті начальника штабу від 08.09.2023, близько 08.09.2023 11:00 позивач самовільно, без дозволу безпосереднього та прямих командирів залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , вибув у невідомому напрямку (а.с.64). Також командиром ВЧ НОМЕР_2 складно доповідь до ВЧ НОМЕР_3 про відсутність на робочому місці позивача (а.с.65).
Наказом від 08.09.2023 №913 призначено службове розслідування за фактом відсутності позивача у ВЧ НОМЕР_2 (а.с.63)
09.09.2023 близько 11:00 позивач повернувся до наметового містечка НОМЕР_4 , однак причини, які свідчили про законне перебування останнього за межами військової частини, не повідомив, будь-яких документів не надав.
Про повернення позивача у НОМЕР_5 складено відповідний рапорт від 09.09.2023 (а.с.66), а також доповідь командира ВЧ НОМЕР_1 до НОМЕР_6 про повернення позивача (а.с.67).
Позивач зазначені обставини не заперечує, у позовній заяві в обґрунтування вимог не спростовується, додаткові пояснення чи відповіді на відзив надано не було.
За результатом проведення службового розслідування складено відповідний акт службового розслідування від 03.10.2023 (а.с.54-62).
Відповідачем видано наказ від 05.10.2023 №582 про підсумки службового розслідування за фактом відсутності позивача в розташуванні військової частини НОМЕР_1 та за самоусунення від виконання службових обов`язків, через вчинення непокори та самовільне залишення місця служби та військової частини НОМЕР_1 , визначених статтями 6, 11, 28, ЗО Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у вигляді суворої догани.
Крім того, спірним наказом покладено обов`язок на помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи керуючись п.4 статті 85 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, підготувати матеріли, щодо вчинення непокори позивачем, в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, та направити їх до Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону для надання правової оцінки.
Відповідачем прийнято наказ №969 від 01.10.2023 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям НОМЕР_4 на період воєнного стягну за вересень 2023року» відповідно до п. 5 зазначено про невиплату позивачу додаткової винагороди за вересень 2023р. (а.с.90-91).
Також відповідач прийняв наказ №968 від 01.10.2023 «Про преміювання військовослужбовців НОМЕР_4 за вересень 2023р.» пунктом 8 якого зазначено не встановлення премії за вересень 2023р., в т.ч. і позивачу (а.с.92).
Позивач не погодився із прийнятим наказом від 05.10.2023 №582 про застосування дисциплінарного стягнення та невиплати премії та додаткової винагороди, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до статі 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Частиною 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач 08.09.2023 з 11-00 був відсутній в районі розташування військової частини, не виконав розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , і 09.09.2023 до 11-00 позивач відсутній в місці розташування військової частини, що підтверджується відповідними рапортами уповноважених осіб, зокрема начальника штабу першого заступника командира НОМЕР_5 , а також командира ВЧ НОМЕР_2 .
Позивачем в адміністративному позові взагалі не спростовується факт відсутності на території ВЧ НОМЕР_1 з 08.09.2023 до 09.09.2023. Також не зазначено жодні обставини щодо відсутності на території НОМЕР_5 . Матеріалами справи не підтверджується, що позивач отримав у командира НОМЕР_5 дозволу на залишення території НОМЕР_5 .
В адміністративному позові в обґрунтування заявлених позовних вимог представником зазначено нормативно-правові акти з питань проходження військової служби, а також зазначено про необізнаність позивача із проведеним службовим розслідуванням та прийнятим наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Разом із тим, такі твердження спростовуються матеріалами справи. Так, стосовно посилання позивача щодо неповідомлення про факт проведення службового розслідування, суд зазначає, що такі твердження судом визнаються безпідставними, оскільки позивач надавав відповідні пояснення. Зокрема, відповідачем надано до матеріалів справи бланк отримання під час проведення службового розслідування в телефонному режимі пояснень позивача від 27.09.2023, що були здійснені заступником командира ВЧ НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення в присутності двох свідків (а.с.85-87) . Разом із тим, докази в обґрунтування наданих пояснень під час службового розслідування позивачем до матеріалів справи не надано. Крім того, відповідно до рапорту від 08.09.2023 зазначено, що позивачем 08.09.2023 не було проведено відповідну роботу із особовим складом НОМЕР_5 .
Стосовно неотримання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що такі обставини не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки є підставою для поновлення строку звернення до суду за відповідним клопотанням, що і задоволено було судом в межах розгляду даної справи.
Крім того, стосовно посилання позивача на те, що відповідачем передчасно вказано на причетність позивача до кримінального правопорушення, суд зазначає, що направлення будь-яких матеріалів до правоохоронних органів не свідчить про автоматичне притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Питання наявності чи відсутності в діях кримінального правопорушення належить до повноважень інших органів, а не командира НОМЕР_5 .
Слід зазначити, що відповідно до п.1 розділу ІІІ та п.1 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що командир відповідача мав відповідні повноваження та підстави для призначення службового розслідування, а також притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача шляхом оголошення судової догани. Слід зазначити, що в адміністративному позові відсутні на будь-які правові обґрунтування незаконності прийняття відповідачем спірного наказу по суті виявлених порушень під час проведеного службового розслідування.
Таким чином враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для скасування наказу від 05.10.2023 №582 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Щодо позовних вимог про зобов`язання командира ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за вересень 2023 року у повному розмірі та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2023 року, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що по-перше, позивачем не оспорюється в межах даної справи накази від 01.10.2023 №969 та №968 про виплату додаткової винагороди та премії за вересень 2023р.
Слід зазначити, що в адміністративному позові відсутні на будь-які правові обґрунтування незаконності прийняття відповідачем зазначених наказів, дані накази не є предметом позовних вимог. Посилання позивача лише на нормативно-правові акти з питань нарахування та виплати грошового забезпечення не надають право щодо нарахування та виплати премії та додаткової винагороди за вересень 2023р.
Разом із тим, судом враховується, що відповідно до розділу ХVІ Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Крім того, відповідно до п.п. 9.4 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини, місце служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення.
Судом враховується, що підставою для невиплати зазначених сум відповідачем у наказах від 01.10.2023 №969 та №968 зазначено факт самовільного залишення позивачем території військової частини з 08.09.2023 до 09.09.2023, тобто у вересні 2023р.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що позовні вимоги у наведеній частині не підлягають задоволенню.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене суд зазначає, що відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, виконано покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення та доведено правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та невиплати відповідних сум премії та додаткової винагороди, у зв`язку із чим у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 , яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 , зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за вересень 2023 року у повному розмірі та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2023 року відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета