Справа № 380/23448/24
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 рокусправа № 380/23448/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії,

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні з військової служби Баришевої-Рамос ОСОБА_2 , на підставі пп. «г» п. 3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби Баришеву-Рамос ОСОБА_2 , на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Баришева-Рамос ОСОБА_2 (далі-позивач) перебуває на військовій службі на посаді штаб-сержанта 3-ї категорії відділення планування та організації навчального процесу Військової частини НОМЕР_2 . 28.10.2024 позивач подала рапорт про звільнення з військової служби командиру військової частини НОМЕР_2 на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» а саме: контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: за сімейними обставинами або з інших поважних причин: дружина якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18-ти років. До рапорту були долучені копії документів, що підтверджують правомірність підстав звільнення з військової служби. Військова частина НОМЕР_2 надала відповідь від 01.11.2024 №1071 на рапорт від 28.10.2024, де повідомляє про відсутність підстав для звільнення з військової служби позивача. Позивач вважає таке рішення протиправним, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Військова частина НОМЕР_2 (далі відповідач) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді штаб-сержанта 3-ї категорії відділення планування та організації навчального процесу військової частини НОМЕР_2 . У позивача та ОСОБА_3 є спільний син: ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/8037/16-ц від 25.01.2017 позивач є розлучена з ОСОБА_3 . Відтак, враховуючи сімейний стан позивача, право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» немає. Вважає аргументи позивача, які викладені в позовній заяві безпідставними та необґрунтованими, а тому просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді штаб-сержанта 3-ї категорії відділення планування та організації навчального процесу військової частини НОМЕР_2 .

Позивач 28.10.2024 звернулася до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232: за сімейними обставинами, а саме з підстав коли дружина має право на звільнення під час воєнного стану, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18-ти років.

Відповідач надав відповідь від 01.11.2024 №1071, де повідомляє про відмову у задоволенні рапорту позивача. Підставою відмови вказує відсутність підстав для звільнення.

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення з військової служби військовослужбовця, призваного під час мобілізації, у період дії воєнного стану.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі -- Закон України №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (надалі - Закону України №3543-XII) .

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано Законом України №2232-XII.

Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз 3 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до Закону № 2232-XII Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Пунктом 7 Положення №1153/2008 встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення).

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція №170).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз.13 пункту 14.10 Інструкції №170).

Отже, звільнення з військової відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Суд встановив, що позивачка, як військовослужбовець, який проходить військову службу зверталася до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» а саме через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. До рапорту було долучено :

-копія Свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 ( Серія НОМЕР_4 від13.03.2008);

- Довідка форма 5 від 20.06.2024 №6504, що підтверджує факт перебування ОСОБА_3 на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_5 ;

-Витяг з «Дія» актовий запис про шлюб від 04.10.2024.

Відповідач розглянув рапорт від 28.10.2024 про звільнення з військової служби на підставі п.п «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України №2232-XII, а саме через сімейні обставини або з інших поважних причин: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. За результатами розгляду рапорту відповідач повідомив про те, що перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість фактів, які підтверджують підстави звільнення з військової служби відповідно до п.п «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України №2232-XII встановлено відсутність вищезазначених підстав, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 станом на 2024 рік не перебувають у шлюбі, не являються подружжям та не мають спільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст. 105.СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

В розумінні ст. 56 СК України ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2011 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, укладено шлюб актовий запис №244.

У ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є спільний син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сихівським районним судом м. Львова у справі 464/8037/16-ц від 25.01.2017 розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Отже з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 подружжям не є. Спільних прав та обов`язків щодо один одного не мають.

Підсумовуючи наведене вище, суд робить висновок про те що позивач не має права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оскільки позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є похідними від первинної позовної вимоги, то враховуючи висновки суду у цій справі такі задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович