Справа № 760/13911/24
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1152/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Тесленко І.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9, ) про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

встановила:

ОСОБА_1 , звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» з позовною заявою до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 травня 2024 року інспектором 2 взводу 7 роти 1 бат. Полк-1 Управління Патрульної Поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем було винесено постанову серія ЕНА № 2170297 в справі про адміністративне правопорушення від 17.05.2024 р., було притягнуто Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Однак, вона жодним чином не порушувала правил дорожнього руху, перебуваючи вагітною та маючи дитину з інвалідністю, спеціально здійснила спочатку зупинку транспортного засобу, щоб тільки після цього використати засоби зв`язку, саме після закінчення розмови і поклавши телефон, я розпочала рух для виїзду з місця запинки, плануючи подальший рух по маршруту, тим самим, спеціально здійснила зупинку транспортного засобу, щоб не користуватись під час руху транспортним засобом засобами зв`язку та не порушувати ПДР. На звинувачення інспектором поліції її в правопорушенні, вона попросила надати докази, проте її вимогу інспектор проігнорував та не надав їй жодних доказів щодо порушення ПДР України. Крім того, їй не було надано можливості надати свої пояснення та заперечення стосовно суті інкримінованого адміністративного правопорушення. Не було надано жодних доказів при запиті щодо доказів та не надано можливості скористатись допомогою адвоката. Посилання інспектора поліції на те, що вона розмовляла по телефону (використовувала засоби зв`язку) під час руху транспортного засобу є безпідставним, та не доведеним. Копію постанови інспектор не надав та не надіслав на поштову адресу. В зв`язку з чим, вважає дії інспектора поліції неправомірними, а складену ним постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням її права на захист, а отже такою, що має бути скасована. Вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 1, 7, 8 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (далі-поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1 ст. 19 Конституції України). Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП наділена наступними правами: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як роз`яснено у постанові (абз. 4 п. 24 постанови) Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). При цьому, постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. А отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення, є принцип обґрунтованості. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим. Так, звертаю увагу Суду на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень, яким є відповідач, повинен застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи. Враховуючи вищевикладене, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. В іншому випадку, в разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові. А отже, з огляду на вищевказані положення чинного законодавства, та зважаючи на відсутність посилань на наявність доказів, надання таких доказів в подальшому суб`єктом владних повноважень виключатиме їх належність та допустимість. Звертаю увагу, що справа повинна розглядатись за правилами адміністративного судочинства - КАС України в порядку позовного провадження, а не за правилами КУпАП. Вважаю, що інспектор патрульної поліції не мав права на місці зупинки ТЗ виносити постанову про притягнення водія до відповідальності за ст. 122 КУпАП за порушення правил користування засобами зв`язку, тримаючи їх у руці, під час руху транспорного засобу. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 258 КУпАП, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, 4 третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 2.2. Рішення Конституційного суду України по справі № 5-рп/2015, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 Кодексу). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 Кодексу). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу. Згідно п. 2.4 Рішення Конституційного суду України, "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Зазначене свідчить про те, що інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем, було винесено оскаржувану постанову з процесуальним порушенням, інспектор не мав права виносити постанову на місті зупинки автомобіля, а повинен був це здійснити в приміщенні управління поліції, з розглядом клопотань водія, роз`ясненням йому прав та надання можливості водію скористатись правовою допомогою. Таким чином вважає, що розгляд справи інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем носив формальний характер. Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. Отже, з винесеної постанови вбачається, що інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем було винесено оскаржувану постанову без дослідження усіх обставин справи, не надавши жодних фактичних доказів, не враховуючи її пояснення, заперечення та порушено процесуальні правила винесення постанови. Варто наголосити, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України). Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Просила скасувати винесену інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2170297 від 17.05.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року справу передано в провадження судді Тесленко І.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року позовну заяву, залишено без руху.

На виконання вимог ухвали від 02 липня 2024 року про залишення позову без руху на адресу суду 17 липня 2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 18 липня 2024 року позовну заву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

23 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач зазначив, що відповідно до Постанови, Позивач рухався на транспортному засобі CHEVROLET VOLT реєстраційний номер НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 1 та під час руху користувалася засобами зв`язку тримаючи його в руках, чим порушив п. 2.9 д) правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (далі - ПДР) за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого Відповідачем було винесено Постанову, якою Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в сумі 510 грн. Твердження позивача, що вона не здійснювала використання мобільного телефону під час руху - є хибним. Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, саме Відповідач за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази (Відповідач, разом зі своїм напарником (іншим інспектором, що був в його екіпажі), особисто бачив, що 17.05.2024 о 14 год. 34 хв. Позивач на своєму транспортному засобі рухаючись в м. Києві, по Г. Кірпи керуючи автомобілем користувалася засобами зв`язку не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, а саме тримав його у руках, при цьому здійснювала рух заднім ходом, після чого здійснила зупинку під д.з. 3.34 «зупинка заборонена». Підійшовши до транспортного засобу позивача, інспектор повідомив, що вона здійснила зупинку на що вона запитала «а які є виключення?» На що інспектор їй зазначив, зокрема, про людей з інвалідністю. Після чого водійка вказівним пальцем вказала в правий кут лобового скла та додала, «Он бачите?» Інспектор сказав, що до даного знака має бути ще відповідне посвідчення. На що вона почала показувати посвідчення з телефону. Інспектор повідомив, що вона має пред`явити оригінал. Позивач почала наголошувати, що то незаконно, бо її зупинка була в межах правил дорожнього руху, а інспектор порушує її права і сказала, що пізніше зможе надати оригінал посвідчення інваліда. Згідно ст. ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, розглядаючи дану справу, Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки, Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, Позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Згідно ст. ст. 72, 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, розглядаючи дану справу, Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки, Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, Позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30 вересня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що отримала відзив на позовну заяву по справі № 760/13911 за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач) про скасування постанови серії ЕНА № 2170297 від 17.05.2024. В даному відзиві відповідач наводить такі доводи та тези "Твердження позивача, що вона не здійснювала використання мобільного телефону під час руху - є хибним. Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. " Проте згідно саме в статі 252 КУпАП вказано про оцінку доказів. Жодних доказів по запиту позивача надано не було. Крім того, по наданим відео матеріалам доданим до відзива, які саме і є доказами правопорушення, не видно вказаного порушення за яке притягнуто позивача. Крім того, на відео матеріалах по часу 14:09 чутно, як працівник поліції сам стверджує, що він не стверджував про вказане правопорушення, а лише запитав "Чи зручно. Те що ви не робили я не стверджую робили ви чи ні. Я вам запитання задав. Це було запитання, не ствердження". Таким чином, працівник поліції сам визнав, що не вбачав ознак порушення ПДР, а лише поцікавився і задав питання. На це питання позивач надала відповідь, що також зафіковано на боді камері працівника поліції, а саме - "Розмова по телефону відбувалась в припаркованому авто, після чого була закінчена і почато рух автомобілем заднім ходом". Також, позивач одразу ж запитала чи є докази розмови по телефону, коли авто рухалось заднім ходом. На що інспектор надав відповідь "підійшов я до вас взагалі через те, що ви стояли під знаком...". Тобто при всебічному розгляді і оцінці доказів, відповідач по ходу розмови змінював своє ставлення до відповідача. Адже початково він сказав, що не вбачає порушень ПДР в розмові по телефону, адже не бачив такого, а просто задав запитання. Проте надалі, розгляд справи стосувався саме цього порушення. Я, як позивач, на запит про виключення по знаку зупинки отримала від інспектора погодження, що дійсно таке виключення є. Так, було вказано поліцейському на знак особи з інвалідністю, щоб показати, що має право на зупинку. Патрульний запросив документ, нащо дійсно було повідомлено, що оригіналу з собою наразі немає, бо він був наданий чоловіку для проходження ТЦК, де вимагають оригінал документу. Після цього патрульний погодився почекати оригінал. Оригінал був наданий, на що далі поліцейський запросив документи водія. Хоча фактично він визнав, що порушення ПДР немає. Після надання документів, поліцейський почав розгляд справи за порушення ПДР за розмову по телефону під час руху. Хотіла би наголосити, що з відео матеріалів чітко видно та чутно від самого патрульного, що порушення немає та він не стверджує, що розмовляли по телефону, а лише запитав. Це чітко зафіксовано на боді камері. Поліцейський не зміг пояснити причину початку розгляду справи, відмовив в ходотайстві та ознайомлені з матеріалами справи та доказами. Отже, з винесеної постанови вбачається, що інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем було винесено оскаржувану постанову без дослідження усіх обставин справи, не надавши жодних фактичних доказів, не враховуючи її пояснення, заперечення та порушено процесуальні правила винесення постанови. Варто наголосити, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України). Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Просила скасувати винесену інспектором поліції Пишнюком Олександром Миколайовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2170297 від 17.05.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2170297 від 17.05.2024 року, винесеної інспектором 2 взводу 7 роти 1 бат. Полк-1 Управління патрульної поліції в місті Києві, старшим лейтенантом поліції Пишнюк О.М., щодо ОСОБА_1 , 17.05.2024 14:34 м. Київ, вул. Георгія Кірпи водій під час руху ТЗ користувався засобом зв., чим порушив п.2.9.д ПДР - корис. водієм під час руху ТЗ засобами зв`язку не облад. техн. пристроями, що дозволяють вести перемовини без допомоги рук, стаття 122 ч.2 (а.с. 23).

Згідно до Посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_2 (а.с. 24 - 25).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно до п. 2.9.д Правил дорожнього руху, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, до неї додаються «камера 472262».

Судом досліджено два відеофайла, наданих відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.

Зазначені відеофайли містять у собі спілкування поліцейського з водієм, однак не містять у собі доказів вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Будь - яких інших доказів матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суду не надано.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі №524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Судом було встановлено, що матеріали справи не містять будь - яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII встановлено основні повноваження поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції України та Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно - правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Як вбачається з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р. (Заява № 16437/04), зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, які б поза розумним сумнівом свідчили про це, матеріали справи не містять.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2170297 від 17.05.2024 року, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також, суд зважає на те, що при зверненні до суду позивачка в силу положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», булв звільнена від сплати судового збору.

Частиною 1 статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, судовий збір у сумі 605,60 грн. підлягає стягненню з відповідача Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань до Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 139, 227, 244, 246 - 248, 250, 251, 286, 293 КАС України, суд,-

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9, ) про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2170297 від 17.05.2024 року, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 605,60 грн. (Шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко