Справа № 533/910/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 р.Справа № 533/910/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Оксенюк М.М., смт. Козельщина, повний текст складено 07.11.24 року по справі № 533/910/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просив суд:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 000706 від 03.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП закрити;

- стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по справі судового збору у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () та витрати на правничу допомогу, які будуть заявлені в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови № 000706 від 03.09.2024, оскільки будь-яких доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, зокрема відеозапису, до постанови не долучено, а відомості про фіксування правопорушення в автоматичному режимі відсутні.

З огляду на те, що безпосередньо під час виконання своїх службових обов`язків водію ОСОБА_2 08.08.2024 стало зле, у зв`язку із чим останній був госпіталізований до лікарні, при цьому, із наданих ним пояснень вбачається, що останній в цей день не проходив ніяких зважувань при перевезенні вантажу, не зрозумілим є звідки у ДС України з безпеки на транспорті наявна інформація про перенавантаження ТЗ, яке перевищувало нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30%.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.11.2024 у справі № 533/910/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено повністю.

Судові витрати залишено за позивачем.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом належної оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.11.2024 по справі № 533/910/24 та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 000706 від 03.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП;

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП закрити;

Стягнути на відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір за подання позову й апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу, які будуть заявлені в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що патрульними поліцейськими відносно водія, не складалось жодних постанов чи протоколів, а водієм самостійно не надавалось будь-яких документів про перевезення вантажу.

Вважав неможливим здійснення оцінки відомостей, що містяться у роздруківці фотофіксації із автоматичного пункту зважування, оскільки з останніх, з огляду на їх нечіткість, не вдається за можливе встановити саме транспортний засіб позивача DAF д.н.з. НОМЕР_2 з причепом д.н.з. НОМЕР_3 .

Звернув увагу на пропуск відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, що в свою чергу, унеможливлює врахування доказів, долучених до нього (відеозаписи).

Заперечуючи проти висновку суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах не повинен складатись протокол, вказав, що в силу ч. 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого ст. 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Проте, у спірних правовідносинах постанова виносилась не в автоматичному режимі, що протиправно залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Вважав таким, що суперечить нормам закону притягнення позивача до відповідальності лише на підставі фотокопії товарно-транспортної накладної, без наявності її оригіналу, що слугує підставою для визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Представник відповідача у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Наполягав, що зміст апеляційної скарги зводиться виключно до повторення доводів та вимог позовної заяви, що вже були предметом розгляду в суді першої інстанції, що в свою чергу, свідчить про намагання позивача затягнути розгляд справи та відстрочити сплату до бюджету застосованих штрафних санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Переконував, що відповідачем, при здійсненні фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 132-2 КУпАП та розгляді справи у повній мірі дотримано вимог чинного законодавства щодо підстав та порядку притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Щодо відсутності доказів проїзду транспортного засобу позивача пункту зважування внаслідок неможливості встановити державні номерні знаки, звернув увагу, що підставою для здійснення зупинки такого автомобіля якраз і слугував той факт, що проїзд ТЗ через автоматичний пункт зважування здійснювався з приховуванням державних номерних знаків з метою уникнення автоматичної фіксації.

В свою чергу, з наявних в матеріалів фотофіксації автоматичного пункту чітко вбачається, що зафіксований WIN-комплексом транспортний засіб за своїми зовнішніми ознаками повністю ідентичний тому, що був зупинений працівниками патрульної поліції. Зокрема, факт проїзду транспортним засобом автоматичного пункту саме під керуванням водія ОСОБА_2 , а не іншої особи, підтверджується також наявними матеріалами фото та відеофіксації, що цілком спростовує доводи апеляційної скарги у вказаній частині.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення № 000706 винесеною 03.09.2024 в.о. начальником відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Ткаченко Д.В. 08.08.2024 о 17 годині 51 хвилині, на а/д М-22, км 74+810 був проведений габаритно-ваговий контроль т/з т/з DAF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_3 , вантажовідправником було внесено відомості про масу вантажу до ТТН № 1 від 08.08.2024, що перевищують встановлені законом нормативно-правові норми на 90,3%, не відповідають фактичним даним в ТТН та мають наслідком застосування відповідальності за ч. 4 ст.132-2 КУпАП шляхом накладення на керівника ФГ «МРІЯАГРО» адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51000,00 грн (а.с. 18).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ФГ «МАРІЯАГРО» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44563336) є Огар Сергій Іванович (а.с.21).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №1 від 08 серпня 2024 року автомобільним перевізником ТОВ «Трансспецтрейд», т/з DAF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 здійснювались перевезення вантажу, вантажовідправником якого було ФГ «МРІЯАГРО», директором якого є Огар С.І.

У ТТН № 1 вказано, що перевозилась пшениця вагою (брутто) 43500 т. Зазначена накладна містить всі необхідні реквізити та в ній зазначені вагові параметри вантажу, що перевозиться (а.с. 23).

З письмових пояснень водія т/з DAF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 встановлено, що він 08.08.2024 близько 18 години перевозив вантаж (зерно) по а/д Полтава Олександрія поблизу села Підгорівка, був зупинений працівниками поліції, які чітку мету зупинки не пояснили, розмовляли у грубій формі, після чого йому стало зле, у зв`язку із чим було викликано швидку допомогу та доставлено водія до лікарні з гіпертонічною хворобою.

09.08.2024 водій повідомив підприємство в якому працює, що був зупинений працівниками поліції та наразі перебуває в лікарні, а авто перебуває в селі Підгорівка на місці зупинки. Будь-яких документів або складених матеріалах не підписував та просив притягнути працівників поліції до відповідальності (а.с.24-25).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1695 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стаціонарі з 08.08.2024 по 09.08.2024 з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст 3 ст ризик 4, гіпертензивний криз неускладнений, цукровий діабет тип 2, декомпенсований, хронічна хвороба нирок ІІ ст. (а.с.26).

До відзиву долучено: роздруківку відомостей (фотофіксацію) з автоматичного пункту зважування щодо проїзду транспортного засобу, з якого вбачається, що 08.08.2024 о 17.51.15 годині на автоматичному пункті WIM 07 а/д М-22 Полтава-Олександрія, км 74+810 зафіксовано саме транспортний засіб DAF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.53-54); фото транспортного засобу, щодо якого проводилась перевірка (а.с.54, 56 на звороті -57).

Доводячи правомірність повірки засобу вимірювальної техніки відповідачем надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 04/4380, яке чинне до 07.11.2024 (а.с.55).

Під час зупинки транспортного засобу DAF д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом д.н.з. НОМЕР_3 , здійснювалася відеофіксація процесу перевірки та виявлених порушень, на підтвердження чого відповідачем долучено відеозапис із пристроєм для приховування номеру (диск №1 00:01:40) та подальшої відмови водія транспортного засобу надати відповідні документи на вантаж (а.с.73).

Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що під час притягнення його до адміністративної відповідальності не було складено протокол про адміністративне правопорушення, суд звернув увагу на те, що розгляд даної категорії справ не передбачає обов`язкову участь правопорушника (ч. 4 ст. 279-5 КУпАП).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: б) фактичної маси: автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двомісним або трьохвісним причепом для автомобільних доріг державного значення - 40 тон, місцевого значення 24 тони.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.

У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

Відповідно до частини 1 статті 132-2 КУпАП внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 4 вказаної статті дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Виходячи зі змісту частини 7 статті 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно з частиною 3 статті 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

- така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння;

- внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Положеннями частини 1 статті 279-5 КУпАП встановлено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Згідно з пунктом 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 08.10.2022, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 132-2 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, а сторонами не спростовано, що транспортний засіб DAF д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .

Отже, адміністративна відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом DAF д.н.з. НОМЕР_2 автомобільними дорогами покладається на власника такого транспортного засобу, тобто, ОСОБА_1 .

Докази внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналіз вищевказаної норми права дозволяє дійти висновку про те, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото - або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Однак, як вбачається зі змісту спірної постанови, в порушення вищенаведеної норми права відомості про технічний засіб, яким здійснено фото та відеофіксацію правопорушення, до неї не внесені.

Колегія суддів зазначає, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий в подальшому відеозапис на підтвердження такої події, з точки зору процесуального законодавства, а саме, статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, слід вказати на процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, що встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу.

До того ж, колегія суддів, дослідивши фото, які надані відповідачем на підтвердження вчинення позивачем спірного правопорушення (а.с. 54-54 зворот), встановила, що на спірних фото зображений транспортний засіб марки DAF, який проїжджає автоматичний пункт зважування.

Разом із цим, зі спірних фото не вдається за можливе встановити, ані державний номерний знак транспортного засобу, ані водія, під керуванням якого рухався транспортний засіб.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів із нагрудної камери поліцейського вбачається, що інспекторами було здійснено зупинку транспортного засобу позивача - DAF д.н.з. НОМЕР_2 у зв`язку із наявністю на державних номерних знаках пристрою для приховування номеру.

Водночас, ані постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів, ані судових рішень, матеріали справи не містять.

Крім того, вказаним відеозаписом зафіксовано виключно факт стоянки транспортного засобу позивача. Водночас, ані факт проїзду габаритно-вагового контролю, ані обставини, які б свідчили про перевищення загальної маси транспортного засобу вказаний відеозапис не містить.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази беззаперечно не підтверджують факт внесення вантажовідправником до товарно-транспортної накладної відомостей про масу вантажу, яка є меншою за фактичну вагу транспортного засобу під час здійснення перевезення, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення частини 4 статті 132-2 КУпАП не підтверджено належними і допустимими доказами.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових і речових доказів, висновків експертів, показань свідків.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесеної ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем на виконання обов`язку доказування правомірності спірної постанови не надано до суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення дотримано вимоги статей 268, 280 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частини 4 статті 132-2 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що не доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, на яке послався апелянт знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.11.2024 по справі № 533/910/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.7 ст.139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (а.с. 2) ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову по справі № 533/910/24 в розмірі 605,60 грн та сплачено судовий збір згідно з платіжною інструкцією (а.с. 123) за подання апеляційної скарги на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.11.2024 по справі № 533/910/24 в розмірі 726,72 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1332,32 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 000706 від 03.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1332,32 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 03135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14).

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін Я.М. Макаренко