Справа № 522/19169/24-Е
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/287/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду м. Одеси адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №АВ/19940 від 14.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та закриття провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_3 було складено протокол №АВ/19343 від 10.10.2024 року за ч.3 ст.210 КУаАП у відношенні до позивача ОСОБА_1 .

14.10.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за результатами якої було винесено постанову №АВ/19940 від 14.10.2024, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки при її складанні були порушенні норм матеріального та процесуального права, відсутня подія та склад правопорушення.

Позивач вказує на те, що як особисто, так і листами неодноразово, зокрема від 28.12.2023 року, 02.05.2024 року, 18.06.2024 року, 08.08.2024 року, повідомляв Відповідача про те, що 28.06.2023 року рішенням медико-соціальної експертної комісії йому було присвоєно ІІІ групу інвалідності безстроково та підтвердження чого надавав довідку до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №499244, а тому в силу абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач вказує, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Позивач вважає, що оскільки отримує пенсію по інвалідності до спірних правовідносин слід застосовувати примітку до ст. 210 КУпАП, згідно якої передбачено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами. Вказує й позивач на те, що у зв`язку із набранням чинності 18.05.2024 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби. мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633, відповідно до якого громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, Позивач оновив свої військово-облікові дані, як через Резерв+ так і безпосередньо через ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом особистого подання заяви.

На порушення процесуального законодавства допущеного відповідачем, позивач посилається на те, що протокол був складений з пропуском встановлено ст.254 КУпАП 24-годинного строку, оскільки уповноважена особа мала можливість встановити та виявити особу, якій було інкриміноване зазначене правопорушення, бо позивач особисто неодноразово перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначає, що Відповідачем було проігноровано приписи ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Вказує про те, що т.в.о. начальника, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, не оцінив доводи позивача, при тому, що він про це письмово зазначив у протоколі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року позов залишено без руху.

05 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась з заявою про розгляд справи за ії відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався, тому суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією військового квитка наявного у матеріалах справи серії НОМЕР_1 від 16 червня 2009 року.

10.10.2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_3 було складено протокол №АВ/19343 від 10.10.2024 року за ч. 3 ст. 210 КУаАП у відношенні до позивача ОСОБА_1 . Позивач у протоколі надав пояснення, що надавав документи на підтвердження своєї інвалідності поштою 28.12.2023 року, 02.05.2024 року.

14 жовтня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було прийнято постанову №АВ/19940 від 14.10.2024 року, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді у вигляді штрафу у сумі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. Також, у постанов зазначено, що «10 жовтня о 17 год 00 хв, було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що у порушення вимог п.п. 8, п. 1 Додатку №2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме отримавши інвалідність від 26 липня 2023 року, не повідомив у семиденний строк про право на відстрочку від мобілізації, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»».

Копію вказаної постанови було отримано позивачем в день її постановлення, що підтверджується відміткою про дату отримання її позивачем на бланку самої постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд враховує наступне.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно з ст. 254КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Враховуючи наведені вимоги законодавства суд зауважує, що в описовій частині протоколу № АВ/19343 від 10 жовтня 2024 року зазначено, що 10.10.2024 року в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведенням мобілізації, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що у порушення вимог пп. 8, п. 1 Додатку №2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме отримавши інвалідність від 26 липня 2023 року, не повідомив у семиденний строк про право на відстрочку від мобілізації, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У той же час, таке твердження спростовується матеріалами справи та наявними письмовими доказами. Так, у матеріалах справи міститься 4 (чотири) заяви позивача адресованих відповідачеві, зокрема:

-заява про приведення військово-облікових даних у відповідність від 28.12.2023 року, яка була направлена цінним листом з описом вкладення і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та була вручена відповідачу 02.01.2024 року, про що свідчить рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи;

-заява про надання відстрочки від призову під час мобілізації від 02.05.2024 року, яка була направлена цінним листом з описом вкладення і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та була вручена відповідачу 07.05.2024 року, про що свідчить рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи;

-заява від 18.06.2024 року про надання відстрочки подана позивачем безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.06.2024 року, про що свідчить відповідна відмітка на заяві;

-заява від 08.08.2024 року про надання відстрочки подана позивачем безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.08.2024 року, про що свідчить відповідна відмітка на заяві.

Таким чином, висновок про те, що отримавши інвалідність від 26 липня 2023 року, позивач не повідомив у семиденний строк про право на відстрочку від мобілізації, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Також суд, погоджується із доводами позивача, що подані позивачем заяви, які адресовані відповідачеві не знайшли будь-якого відображення в оскаржуваній постанові.

Окрім того, суд констатує, що позивач у зв`язку із тим, що є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково, отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.07.2023 року, копія якого міститься у матеріалах справи. А відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати примітку до ст. 210 КУпАП, згідно якої передбачено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ст.ст.1,5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. Держателем Реєстру є Міністерство оборони України.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки -Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом інформаційної взаємодії між Реєстром та інформаційно телекомунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, зазначені у цій частині, у т.ч., але не виключно Пенсійного фонду України - відомості, зазначені у пункті 17 частини першої статті 7 цього Закону, а також про встановлення і зміну групи інвалідності.

У той же час, відповідач не надав суду доказів, на спростування того, що не мав об`єктної можливості самостійно встановити перевірити такі обставини.

Також суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується, що позивач оновив свої військово-облікові дані, через застосунок «Резерв+» 03.07.2024 року, тобто в межах строків визначених законодавством для такого оновлення.

Таким чином, факт поінформованості відповідача про наявність у позивача інвалідності та права на відстрочку підтверджуються письмовими доказам у справі, а протилежного відповідачем не доведено.

Виходячи з того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, то слід констатувати, що такий протокол був складений з пропуском встановлено ст. 254 КУпАП 24-годинного строку, оскільки уповноважена особа мала можливість встановити та виявити особу, адже матеріалами справи підтверджено, що позивач особисто неодноразово перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022№ 1487 (далі - Порядок), Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження законності винесення спірної постанови суду не надав, правом надання відзиву не скористався, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суду не надані належні та допустимі докази щодо факту порушення позивачем Правил військового обліку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Отже, можна дійти висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими, об`єктивними та беззаперечними доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення Позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, Відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно Позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №АВ/19940 від 14.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за ч.3 ст.210 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.12.2024.

Суддя Р.Д. Абухін19.12.24