Справа № 380/14113/24
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 рокусправа № 380/14113/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; далі - Позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10 м. Львів, 79016; РНОКПП 13814885; далі - Відповідач) з вимогами:

Визнати протиправним рішення № 15 від 07.06.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»;

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 ) із зарахування всього періоду трудової діяльності до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.06.1979 року та її нотаріально завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську, зокрема період роботи з 10.07.1978 рік по 01.11.1979 рік, період роботи з 28.11.1980 року по 31.08.1981 рік, періоди 18.11.1985 року по 21.03.1986 рік, періоди роботи з 23.06.1986 року по 02.05.1989 року, періоди роботи в Республіці Вірменія з 01.01.1992 року по 01.09.2008 рік.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Карп`як О.О.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася із заявою від 22.04.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення їй пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 07.06.2024 № 15 позивачці відмовлено у призначенні пенсії по віку у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Вважаючи відмову протиправною, позивачка просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи тим, що

період роботи позивачки з 10.07.1978 по 01.11.1979 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, не зарахований оскільки в записі на звільнення з роботи відсутня дата наказу на звільнення з роботи; період слухачем підготовчого відділення з 28.11.1980 по 31.08.1981 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, не зарахований оскільки не передбачено чинним законодавством; період роботи з 18.11.1985 по 21.03.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, не зарахований оскільки виправлення в даті прийняття на роботу не завірено належним чином; період роботи з 23.06.1986 по 02.05.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки в записі на прийняття на роботу відсутній номер наказу на прийняття на роботу. Також не зарахований період роботи в Республіці Вірменія з 01.01.1992 до 01.09.2008 не може бути зарахований до стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 (громадянка Вірменії ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживає на території України на законній підставі відповідно до Посвідки на постійне проживання виданої 08.03.2024 року № НОМЕР_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 07.06.2024 року прийнято рішення № 15 про відмову у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні зазначено наступне.

Вік позивача 63 роки 30 днів.

Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону 1058 становить 28 років.

Загальний (страховий) стаж роботи, який враховано для обчислення розміру пенсії позивача становить 07 років 06 місяців 14 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 10.07.1978 по 01.11.1979 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки в записі на звільнення з роботи відсутня дата наказу на звільнення з роботи. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів;

- період слухачем підготовчого відділення з 28.11.1980 по 31.08.1981 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки не передбачено чинним законодавством;

- період роботи з 18.11.1985 по 21.03.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки виправлення в даті прийняття на роботу не завірено належним чином. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів;

- період роботи з 23.06.1986 по 02.05.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки в записі на прийняття на роботу відсутній номер наказу на прийняття на роботу. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів;

- періоди роботи в Республіці Вірменія з 01.01.1992 по 01.09.2008 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2024 року по грудень 2024 року включно від 21 до 3 1 року, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Позивачка, посилаючись на обставини того, що факт припинення участі України в Угоді від 13.03.1992 не є підставою для відмови в обчисленні її стажу роботи, який набутий до ухвалення відповідних рішень, а також на факт підтвердження періодів роботи записами трудової книжки, звернулася до суду з цим позовом за захистом порушеного права на призначення пенсії за віком.

Предметом спору у даній справі є правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до загального страхового стажу позивачки періодів роботи останньої згідно із записами в її трудовій книжці та, відповідно, правомірність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення № 15 від 07.06.2024 року про відмову позивачці у призначенні пенсії.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.4 ст.8 Закону № 1058-IV).

Як встановлено ч. 2 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зі змісту наведених норм вбачається, що іноземці мають право на отримання пенсії в Україні в тому випадку, якщо вони проживають або перебувають в Україні на законних підставах. Громадяни України мають право на отримання пенсії в Україні незалежно від того, на території якої держави вони фактично проживають.

Верховний Суд у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20 аналізуючи зазначені норми права, дійшов висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Суд врахував, що позивачка є громадянином Вірменії та відповідно до посвідки від 08.03.2024 № НОМЕР_1 має право на постійне проживання в Україні.

Отже, позивачка має право на пенсійне забезпечення в України відповідно на умовах та порядку, передбачених законодавством і міждержавними угодами.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

У статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин правомірності рішення пенсійного органу про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Як вбачається зі спірного рішення, до страхового стажу позивачки не враховано періоди її роботи згідно записів трудової книжки з 10.07.1978 по 01.11.1979 оскільки в записі на звільнення з роботи відсутня дата наказу на звільнення з роботи; з 18.11.1985 по 21.03.1986 виправлення в даті прийняття на роботу не завірено належним чином; з 23.06.1986 по 02.05.1989 в записі на прийняття на роботу відсутній номер наказу на прийняття на роботу.

Трудова книжка містить ряд записів про працю позивачки за період з 10.07.1978 по 01.11.1979; з 18.11.1985 по 21.03.1986; з 23.06.1986 по 02.05.1989.

Суд врахував, що в трудовій книжці, а також її нотаріального завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську йдеться посилання на відповідні накази з вказаними датами, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Стосовно зарахування позивачці періоду слухачем підготовчого відділення з 28.11.1980 по 31.08.1981 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, суд зазначає наступне.

Суд врахував, що в трудовій книжці, а також її нотаріального завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську мову міститься запис від 28.11.1980 про прийняття слухачем підготовчого відділення Єреванський інститут народного господарства. Інших записів, (по 31.08.1981) не зазначено.

Відповідно до пункту д) абзацу 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи також зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Однак у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а та від 11.05.2022 у справі №445/2374/16-а Верховний Суд вказав, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України "Про вищу освіту", а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2022 року у справі №369/8584/17 не знайшов підстав для відступу від цього правового висновку (який викладений в аналогічних правовідносинах).

Отже, після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Щодо доводів спірного рішення стосовно підстав не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки в Республіці Вірменія з 01.01.1992 по 01.09.2008 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1979, оскільки за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивачка вказує період роботи у Вірменії з 01.01.1992 року по 01.09.2008 згідно записів № 7-12 її трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.07.1979 року та її нотаріального завіреного перекладу з російської та вірменської мови на українську та просить зарахувати цей стаж до її загального стажу.

Суд зазначає, що в трудовій книжці, а також її нотаріального завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську мову згідно записів № 7-12 вказано такий період роботи.

№ 7 - 31.05.1992 року призначена інспектором державної податкової інспекції;

№ 8 20.07.1993 року звільнена згідно зі статтею 34 ТК РА. Підстава Наказ № 546 ДПС ВР від 23.07.1993 р. Начальник інспекції/підпис/ Г.Ж. Мкртчян. Кругла печатка.

№ 9 01.04.1994 З 1квітня цього року Терезу Араратівну Мелікян прийняти на посаду економіста 2 го розряду в області планування та аналізу доходів;

№ 10 30.12.1996 Розпорядженням виконавчого комітету Абовянської міської ради від 30.12.1996 року з 30 грудня цього року у зв`язку з розпуском виконавчого комітету міської ради звільнити від роботи згідно ст.36/1 КЗпП РВ. Кругла гербова печатка: РВ Котайкський район Мерія Абовяна *03532073*;

№ 11 01.03.2000 Прийнятий на посаду головного бухгалтера в ТОВ «Тарон еВ вордінер» («Тарон і сини»). Кругла печатка Вірм. РСР Котайкський район м. Абовян Товариство з Обмеженою відповідальністю ««Тарон ев вордінер» *03513653 Директор/підпис/Т. Геворгян;

№ 12 01.09.2008 Звільнена з роботи відповідно до своєї заяви. Кругла печатка: Вірм. РСР Котайкський район м. Абовян Товариство з Обмеженою відповідальністю ««Тарон ев вордінер» *03513653 Директор/підпис/Т. Геворгян.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; трудовий стаж, пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою, а необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Частиною 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу чи не прийняття на території держав - учасниць Співдружності без легалізації необхідних для пенсійного забезпечення документів, виданих у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.06.2024 року № 15, а тому таке підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивачки про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 ) із зарахування всього періоду трудової діяльності до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.06.1979 року та її нотаріально завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську, зокрема період роботи з 10.07.1978 рік по 01.11.1979 рік, період роботи з 28.11.1980 року по 31.08.1981 рік, періоди 18.11.1985 року по 21.03.1986 рік, періоди роботи з 23.06.1986 року по 02.05.1989 року, періоди роботи в Республіці Вірменія з 01.01.1992 року по 01.09.2008 рік, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу, а здійснення обрахунку стажу відноситься до виключних повноважень пенсійного органу.

Суд зазначає, що періоди роботи позивачки обраховуються роками, місяцями і днями, відтак їх належить сумувати для встановлення загального страхового стажу періоду роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, то суд не вправі зобов`язувати пенсійний орган зараховувати всього періоду трудової діяльності до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.06.1979 року та її нотаріально завіреного перекладу з російської та вірменської мов на українську, зокрема період роботи з 10.07.1978 рік по 01.11.1979 рік, період роботи з 28.11.1980 року по 31.08.1981 рік, періоди 18.11.1985 року по 21.03.1986 рік, періоди роботи з 23.06.1986 року по 02.05.1989 року, періоди роботи в Республіці Вірменія з 01.01.1992 року по 01.09.2008 рік. Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятого оскаржуваного рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачки буде визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як орган, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10 м. Львів, 79016; РНОКПП 13814885) про визнання протиправним рішення №15 від 07.06.2024, зобов`язання здійснити призначення пенсії із врахуванням всього періоду трудової діяльності, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 15 від 07.06.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2024 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211, 20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10 м. Львів, 79016; РНОКПП 13814885).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна