Справа № 160/24305/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Одеської митниці про визнання протиправною та скасуванням вимоги про сплату митних платежів, анулювання митної декларації та повернення коштів на передплатний рахунок, зобов`язання вчинити певні дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (далі - позивач, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ») звернулось до суду із позовною заявою до Одеської митниці (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.24 р.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 10 жовтня 2024 року о 10:30.
10.10.2024 року термін підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.11.2024 року 13 год. 30 хв.
Через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що Одеська митниця не погоджується з аргументами, викладеними у відповіді позивача на відзив Одеської митниці та відхиляє їх з тих самих підстав, що були викладені у відзиві.
Через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Акту огляду від 11.10.2024 року. В обґрунтування клопотання зазначено, що представники ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та перевізника ТОВ «Експедиція Дешко» 11.10.24 р. здійснили виїздний огляд місця зберігання залишків транспортних засобів Volvo реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schwarzmueller» реєстраційний номер НОМЕР_2 , у яких перевозився знищений товар та які знаходяться за адресою стоянки Поліції, Одеська обл., Ізмаїльський район, с. Кирнички, вул. Миру, 88-А. В результаті огляду в черговий раз зафіксовано повне знищення товару: «Georgian brandy «MATIANE» 3 years old в кількості 3 520 коробок (21 120 пляшок)». Акт огляду від 11.10.24 р. в черговий раз підтверджує обставину справи - знищення товару внаслідок ДТП. Позивач не міг подати даний доказ разом із позовною заявою оскільки він складений лише 11.10.24 р., а виїзне обстеження було обумовлено необхідністю додаткового спростування сумнівів відповідача висловленим у заявах по суті справи та у судовому засіданні.
Через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі, які представник просив долучити до матеріалів справи додаткові письмові пояснення та відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. У поясненнях представник відповідача зазначив, що Одеська митниця не погоджується з Актом огляду від 11.10.24 р., оскільки цей акт склали перевізник ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» в особі ОСОБА_1 та вантажоодержувач ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а вони є між собою зацікавленими особами. Огляд проводився без залучення третьої особи. Саме ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» є підприємством, яке здійснювало доставку товарів до митниці призначення, яким не було надано всіх документів, які б підтверджували настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та яким не було повідомлено про місцезнаходження залишків товарів для поміщення їх у відповідний режим і митне оформлення яких не було закінчено. Відповідно до пункту 1 розділу VIII «Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили» Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили. Особа, яка позбавлена можливості виконати свої обов`язки, передбачені митним законодавством щодо знищеного товару, має здійснити певний алгоритм дій, які підтверджують настання аварії чи обставин непереборної сили. Це належне підтвердження настання таких обставин та вчасне письмове повідомлення про них митному органу.
11.11.2024 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.12.2024 року 11:00 год.
Представником позивача подано до суду клопотання, в якому він просив закрити підготовче провадження у справі.
Також представником позивача подано до суду копію платіжної інструкції на підставердження оплати послуг з правничої допомоги.
16.12.2024 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті.
16.12.2024 року представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Вирішуючи питання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, у зв`язку з воєнним станом та численними повітряними тривогами, суд вирішив продовжити розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення учасників справи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно контракту №3801-GO/GE від 11.10.2022 року укладеного між ТОВ «GD COMPANY» (Продавець) та ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець), інвойсу № 17 від 01.07.2023 року, на адресу ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» з м.Окамі, Грузія до м.Одеса, Україна, здійснювалась доставка вантажу Georgian brandy «MA TIANE» 3 years old в кількості 3 520 коробок (21 120 пляшок).
Доставка здійснювалась ТОВ «Експедиція Дешко» автопотягом «VOLVO» реєстраційні номери: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (причеп), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А№438370 від 01.08.2023 року.
Відповідно до графи 47 «Розрахунок податків» митної декларації та враховуючи розшифровку кодів відповідно до Класифікатору видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011, за імпортований товар підлягають сплаті 606 316, 97 грн. мита та 475 412, 47 грн. ПДВ 20% (коди 020 та 028). Загальна сума митних платежів складає 1 081 729, 44 грн.
Відповідно до стовпчика «СО» зазначеної графи, навпроти вказаних сум стоять числові коди «32». Згідно Класифікатору способів розрахунку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011, зазначений код означає «Грошову заставу».
08.08.2023 року на шляху слідування до митного органу призначення на 181км. + 700 м. автомобільної дороги М-15 «Одеса-Рені» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLVO» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schwarzmueller» реєстраційний номер НОМЕР_2 , якими і перевозився товар, зазначений у попередній митній декларації, внаслідок аварії товар був знищений вогнем. Аварія сталася з вини іншого учасника дорожнього руху.
09.08.2023 року перевізник, що здійснював перевезення зазначеного товару позивача ТОВ «Експедиція Дешко» звернувся до відповідача із листом №09/23, в якому повідомив Одеську митницю про аварію та про те, що при аварії автомобіль разом із вантажем згорів.
За результатам розгляду заяви позивача від 24.01.2024 року, відповідач у листі №7.10-5/7.10-28.5-02/13/2510 від 08.02.2024 р. проінформував позивача про наступне: «у зв`язку з тим, що ТОВ «ЕКСПЕДИЦІЯ ДЕШКО» (підприємство, яке здійснювало доставку товару до митниці призначення) станом на 06.02.24 р. не надало всіх документів, які б підтверджували настання форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили), та не повідомлено про місцезнаходження залишків товару для поміщення їх у відповідний митний режим, які перебувають під митним контролем і митне оформлення яких не закінчено в Одеській митниці відсутні підстави щодо припинення (завершення) митного режиму відносно товарів, що переміщувались за митною декларацією IM ЕЕ №UA500500/2023/024844 від 20.07.23 р».
29.05.2024 року Одеською митницею було винесено вимогу про сплату митних платежів №UA500380/2024/0001, якою ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» повідомлено, що станом на 20.07.2023 року у позивача виник обов`язок зі сплати митних платежів у зв`язку з порушенням частини 3 статті 102 Митного кодексу України, сума митних платежів, що підлягає сплаті/списанню з рахунку митного органу становить 1 081 729,44 грн., у тому числі мито на товари 606 316,97 грн., податок на додану вартість 475 412,47 грн.; номер митної декларації №UA500500/2023/024844.
Також у вимозі зазначено, що протягом 10 днів з дня отримання вимоги про сплату митних платежів особа, на яку покладається обов`язок зі сплати митних платежів, зобов`язана перерахувати належну суму митних платежів на бюджетний рахунок отримувача.
Наведена вимога була отримана ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» 10.06.2024 року, що підтверджується поштовим конвертом та роздруківкою із сервісу відстеження поштових відправлень ПАТ «Укрпошта».
26.07.2024 року, незважаючи на заяву позивача та отримання поданих позивачем документів, відповідач у примусовому порядку списав із передплатного рахунку ТОВ «АТБ- МАРКЕТ» грошові кошти у розмірі 1 081 729, 44 грн., що підтверджується роздруківками з митного програмного забезпечення: «Залишок коштів учасника ЗЕД 30487219 на рахунку митниці станом на 25.07.2024» та «Залишок коштів учасника ЗЕД 30487219 на рахунку митниці станом на 26.07.2024», а також службовою запискою відповідальної особи ТОВ «АТБ- МАРКЕТ».
З наведених роздруківок вбачається, що 25.07.2024 р. на рахунку позивача у митниці були зарезервовані кошти по МД №UA500500/2023/024844 від 20.07.2024 року у розмірі 606 316, 97 грн. (вид 20) та 475 412, 47 грн. (вид 28), загалом 1 081 729, 44 грн., а 26.07.2024 року зазначені кошти на рахунку позивача у митниці не обліковуються.
Наведені обставини щодо списання із передплатного рахунку ТОВ «АТБ- МАРКЕТ» грошових коштів у розмірі 1 081 729, 44 грн., які були зарезервовані по МД №UA500500/2023/024844 від 20.07.2024 року відповідачем не заперечуються.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Згідно із п.25 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ (далі МК України) митний режим - комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Статтею 71 МК України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом.
Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.
Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.
Відповідно до ст.73 МК України умови перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у відповідному митному режимі, обмеження щодо їх використання, застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами України з питань митної справи та у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Питання, пов`язані з виконанням необхідних митних формальностей та здійсненням митного контролю товарів, поміщених у відповідний митний режим, регулюються цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з ч.1 ст.91 МК України переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту митною територією України здійснюється як прохідний або внутрішній транзит, або каботаж.
Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 2 ст. 91 МК України митний режим транзиту застосовується до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються внутрішнім транзитом або каботажем від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до митного органу, розташованого на митній території України
Частинами 1-4 статті 92 МК України визначено, що митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.
У митний режим транзиту можуть бути поміщені товари, транспортні засоби комерційного призначення незалежно від їх митного статусу.
У митний режим транзиту можуть бути поміщені будь-які товари, крім заборонених законодавством для ввезення та/або транзиту через митну територію України.
Для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:
1) подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару;
2) у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, надати забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу;
4) забезпечити виконання вимог та зобов`язань, визначених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 3 ч.1 ст.93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, встановленого статтею 95 цього Кодексу, або строку, встановленого митним органом країни відправлення відповідно до положень Конвенції про процедуру спільного транзиту.
Згідно з ч.3 ст.102 МК України при ввезенні товарів на митну територію України з метою подальшого їх поміщення у відповідний митний режим митний режим транзиту завершується фактичним доставленням товарів до визначеного митним органом або узгодженого з ним місця доставки.
Частиною 4 ст.102 МК України визначено, що митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 2 ч.8 ст.102 МК України передбачено, що митний режим транзиту припиняється митним органом у разі повної втрати товарів, транспортних засобів комерційного призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п.2 розділу VIII Порядку №657, у цьому розділі терміни вживаються в такому значенні:
аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;
документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;
обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;
факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Керівник митного органу, в зоні діяльності якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, або особа, що виконує його обов`язки, після отримання заяви невідкладно організовує проведення огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, за винятком випадків, коли такий огляд проводити недоцільно з урахуванням характеру аварії чи обставин непереборної сили та їх наслідків. Огляд території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, також не проводиться у разі відсутності протягом тривалого часу внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили можливості дістатися до місця пригоди.
За результатами огляду складається акт встановленої форми у трьох примірниках. Один примірник акта вручається особі, відповідальній за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, другий - невідкладно надсилається митному органу, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, а третій - залишається у справах митного органу, посадовими особами якого він був складений.
Якщо керівником митного органу, у зоні діяльності якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, або особою, що виконує його обов`язки, після опрацювання заяви з урахуванням характеру аварії чи обставин непереборної сили та їх наслідків прийнято рішення про недоцільність проведення огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, або якщо протягом тривалого часу внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили відсутня можливість дістатися до місця пригоди, особі, що подала заяву про аварію або дію обставин непереборної сили, митним органом невідкладно надається письмове підтвердження факту отримання такої заяви, у якому зазначаються причини непроведення митним органом огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, яке засвідчується підписом керівника цього митного органу або особи, що виконує його обов`язки, та завіряється відбитком печатки митного органу або особистої номерної печатки. Копія такого письмового підтвердження надсилається протягом трьох робочих днів митному органу, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили.
Пунктом 6 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що у випадку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, яким здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Разом із заявою подаються:
документи, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку;
примірник акта про проведення огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, якщо аварія чи обставини непереборної сили мали місце на митній території України у зоні діяльності іншого митного органу та таким іншим митним органом проводився огляд;
письмове підтвердження митного органу, якщо аварія чи обставини непереборної сили мали місце на митній території України у зоні діяльності іншого митного органу і таким іншим митним органом огляд не проводився згідно з абзацом четвертим пункту 5 цього розділу.
Заява розглядається митним органом, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, протягом п`яти робочих днів з дати її подання.
Якщо товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, перебувають у зоні діяльності цього самого митного органу, керівником такого органу або особою, що виконує його обов`язки, невідкладно після отримання заяви здійснюються заходи, передбачені пунктом 5 цього розділу.
Розгляд заяви проводиться з урахуванням характеру аварії чи обставин непереборної сили та їх наслідків, документів, наданих заявником та отриманих від іншого митного органу (якщо аварія чи обставини непереборної сили мали місце на митній території України у зоні діяльності іншого митного органу), та результатів проведення огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитися товари і транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, безпосередньо митним органом, під контролем якого перебувають ці товари, транспортні засоби. Під час розгляду заяви митним органом враховується інформація (за наявності), надана іншими державними органами, митними або правоохоронними органами іноземних держав.
За результатами розгляду заяви щодо факту аварії чи дії обставин непереборної сили керівник митного органу, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, або особа, що виконує його обов`язки, виносить відповідне рішення згідно з Кодексом.
Рішення про припинення (завершення) митного режиму приймається лише щодо транспортних засобів або товарів (їх частини), які внаслідок факту аварії чи дії обставин непереборної сили були знищені, повністю та безповоротно пошкоджені, втрачені або зіпсовані.

Рішення оформлюється шляхом накладення відповідної резолюції на заяві та засвідчується підписом особи, яка його винесла, та завіряється відбитком печатки митного органу або особистої номерної печатки.

Якщо приймається рішення про припинення (завершення) митного режиму, у резолюції після запису «Митний режим (зазначається назва митного режиму) припинено (завершено)» має бути зазначено, відносно яких саме транспортних засобів або товарів (їх частини) припинено (завершено) митний режим.

Згідно з п.7 розділу VIII Порядку № 657 за наявності в ЄАІС відповідного програмно-інформаційного комплексу інформація про припинення (завершення) митного режиму вноситься посадовою особою митного органу, яким винесено відповідне рішення, до цього програмно-інформаційного комплексу.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII Порядку № 657, у разі прийняття рішення про відмову у припиненні (завершенні) митного режиму митний орган зобов`язаний невідкладно письмово повідомити заявника про причини і підстави такої відмови.

З вищевикладеного випливає, що митний режим транзиту припиняється митним органом у разі повної втрати товарів, транспортних засобів комерційного призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, а забезпечення сплати митних платежів, надане відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 92 цього Кодексу, підлягає поверненню (вивільненню), за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (Порядок №657), який передбачає певний алгоритм дій особи, відповідальної за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (звернення із письмовою заявою, повідомлення митний орган про факт аварії чи дії обставин непереборної сили, надання підтверджуючих документів), а також певний алгоритм дій митного органу (розгляд заяви, дослідження документів, прийняття відповідного рішення).

Водночас Порядком № 657 не визначено виключний перелік документів, які надаються для підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили, а лише передбачено, що такі документи повинні бути видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку. Також визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Судом встановлено, що 09.08.2023 року перевізник, що здійснював перевезення зазначеного товару позивача ТОВ «Експедиція Дешко» звернувся до відповідача із листом №09/23, в якому повідомив Одеську митницю про аварію та про те, що при аварії автомобіль разом із вантажем згорів.

Після цього, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» двічі зверталося до відповідача із заявами № M-2023-0091C3 від 21.11.2023 року та №М-2024-00079СЗ від 24.01.2024 року де просило анулювати декларацію №23UA44U4 від 20.07.2023 року та повернути зарезервовані кошти на передплатний рахунок позивача в митниці у зв`язку із знищенням товару і неможливістю проведення його митного оформлення.

Також, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» звернулося до відповідача із заявою №М-2024-3108 від 21.06.2024 року, в якій просило припинити митний режим транзиту (або будь-який інший) по ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. якою оформлювався втрачений повністю внаслідок ДТП товар, анулювати ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. та повернути зарезервовані кошти на передплатний рахунок компанії в митниці у зв`язку із знищенням товару і неможливістю проведення його митного оформлення.

На підтвердження вказаних у заяві від 21.06.2024 року обставин позивач разом із заявою надав копії наступних документів, які також містяться в матеріалах справи: ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р., контракт з постачальником №3801-GD/GE від 11.10.2022 р., інвойс №17 від 11.07.2023 р., витяг з реєстру досудових розслідувань, фото ДТП та продукції, лист Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області №65/4-6178 від 30.08.2023 р., протокол огляду місця ДТП, сертифікат про форс-мажорні обставини №5100-23-4551 від 24.11.2023 р., лист №09/23 від 09.08.2023 р., лист Одеської митниці від 14.08.2023 р.

Відповідач стверджує, що внаслідок пожежі міг згоріти, вилитись саме вміст пляшок, але сама тара, що також є товаром навіть у пошкодженому стані залишилась.

Наведені твердження відповідача, на думку суду, є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за попередньою митною декларацією №23UA44U4 від 20.07.2023 р. оформлювався конкретний товар - «Georgian brandy «MATIANE» 3 years old в кількості 3 520 коробок (21 120 пляшок)», а не тара, яка не є у даному випадку окремим товаром, що переміщується або декларується.

Відповідачем же була списана з позивача сума, що дорівнює розміру митних платежів, що підлягала б сплаті за митне оформлення імпорту вищезазначеного товару в повному обсязі, тоді як наданими позивачем документами підтверджено повне знищення всього товару «Georgian brandy «MATIANE» 3 years old в кількості 3 520 коробок 3 520 коробок (21 120 пляшок)».

Також відповідач стверджує, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5100-23-4551, в якому зазначено про повне знищення вантажу, виданий Одеською РТПП без належного підтвердження відповідного факту, події.

Наведені твердження відповідача, на думку суду є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 14 Закону України «Про торгово - промислові палати України» №671/97-ВР від 02.12.1997 року торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Згідно з абз.3 ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово - промислові палати України» торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Пунктом 1 ст.14-1 Закону України «Про торгово - промислові палати України» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, у межах наданих їх чинним законодавством повноважень, засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікати про такі обставини.

Як встановлено судом, виданим Одеською РТПП сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №5100-23-4551 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): аварію, що призвела до повного знищення вантажу, а саме: грузинське бренді «MATIANE» 21 120 пляшок по 0,5 л, 3 520 коробок, 20698 кг брутто. У сертифікаті вказано перелік документів та нормативно-правових актів, що стали підставою для засвідчення обставин та підтверджує засвідчення аварії, що призвела до повного знищення вантажу саме за ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 року.

Слід зазначити, що наведений сертифікат Одеської РТПП є чинним, докази його оскарження чи скасування до суду не надані, а тому, на думку суду, він є належним і допустимим доказом у цій справі.

Окрім того, факт повного знищення товару зазначеного у МД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. підтверджується як листом Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області №65/4-6178 від 30.08.2023 р., так і листом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 06.07.24 р. №65/4-вх6209, який було надано відповідачем.

Так, у листі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області №65/4-6178 від 30.08.2023 р. зазначено, що за результатами проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.2023 року на 181км+700 м. а/д М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області було встановлено, що вантаж автомобіля «Volvo» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schwarzmueller» реєстраційний номер НОМЕР_2 - пляшки з коньяком знищені вогнем.

У листі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 06.07.24 р. №65/4-вх6209, у відповідь на запит відповідача, було надано аналогічну інформацію та зазначено, що за результатами проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.2023 року на 181км+700 м. а/д М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області було встановлено, що вантаж автомобіля «Volvo» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schwarzmueller» реєстраційний номер НОМЕР_2 - пляшки з коньяком знищені вогнем. Крім того зазначено, що відповідно до акту про пожежу та звіту про причину виникнення пожежі встановлено, що пожежею знищено вантажний автомобіль «Volvo» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schwarzmueller» реєстраційний номер НОМЕР_2 з вантажем.

Відповідач стверджує, що у листі Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 06.07.24 р. №65/4-вх6209 поліція зазначила про неможливість підтвердити або спростувати факт знищення товару бренді TM «MATIANE», оскільки це виходить за межі повноважень слідчого, проте такі твердження не відповідають дійсності, з огляду на зазначену у листі інформацію.

У листі зазначено, що підтвердити або спростувати факт знищення товару бренді TM «MATIANE» 21120 пляшок по 0,5 л, 3520 коробок, загальною вагою 20698 кг виходить за межі повноважень слідчого, так як при прибутті на місце пригоди та початку огляду місця ДТП автомобіль та вантаж повністю згоріли.

Водночас, кількість та вид знищеного товару підтверджується документами на цей вантаж, зокрема контрактом, інвойсом, попередньою митною декларацією, міжнародною товарно-транспортною накладною та іншими документами, де зазначено кількість товару та транспортні засоби, якими він перевозився.

Факту повного знищення товару також підтверджується наданими позивачем фотографіями з місця аварії та знищеного вантажу, протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.23 р. та актом огляду від 11.10.2024 року.

Дослідивши надані позивачем докази, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що надані позивачем документи є належними та допустимими і в повному обсязі підтверджують доводи позивача про повне знищення товару зазначеного у попередній митній декларації №23UA44U4 від 20.07.2023 р., а саме «Georgian brandy «MATIANE» 3 years old в кількості 3 520 коробок (21 120 пляшок) в результаті аварії.

З пояснень відповідача та інформації наведеної у вимозі про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.24 р. вбачається, що відповідач визнає факт втрати зазначеного у попередній митній декларації №23UA44U4 від 20.07.2023 р. товару, хоча і вважає, що він був знищений внаслідок протиправних дій третіх осіб та не повністю.

Водночас у вимозі про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.24 р. відповідач посилається на п.4 ст. 75 МК України та зазначає про необхідність сплати в повному обсязі митних платежів, встановлених на імпорт таких товарів.

Відповідно до ч.4 ст.75 МК України якщо іноземні товари після ввезення їх на митну територію України були пошкоджені або втрачені внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили або внаслідок протиправних дій третіх осіб, що підтверджується документально, за рішенням декларанта вони можуть бути заявлені митному органу у митний режим імпорту в пошкодженому стані чи у фактичній кількості з додержанням щодо них встановлених відповідно до закону заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. У разі втрати товарів після ввезення їх на митну територію України внаслідок протиправних дій третіх осіб митні платежі, встановлені на імпорт таких товарів, підлягають сплаті в повному обсязі у порядку, встановленому цим Кодексом. За рішенням декларанта або уповноваженої ним особи допускається поміщення пошкоджених товарів в інші митні режими.

Як встановлено з матеріалів справи, у даному випадку товар було втрачено не через протиправні дії третіх осіб, а внаслідок аварії.

Крім того, ст.75 МК України відноситься до Глави МК: «13. Імпорт (випуск для вільного обігу)», тоді як у розглядуваному випадку позивачем було оформлено попередню митну декларацію, товар перебував у митному режимі транзиту, не був поміщений у відповідний митний режим імпорту та не був випущений у вільний обіг, отже норма ч.4 ст.75 МК України щодо сплати митних платежів в цьому випадку не застосовується.

З огляду на наведені обставини та зазначені вище норми права, суд прийшов до висновку, що вимога про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.2024 р. була винесена відповідачем з порушенням норм митного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача анулювати Митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р. і повернути кошти на передплатний рахунок позивача в митниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний суд у постанові від 25.06.2020 року у справі № 752/18396/16-а зазначив, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Окрім того, у постанові Верховного суду від 31.01.2019 року у справі №825/2845/15-а зазначено, що наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Європейський Суд з прав людини у своїй усталеній практиці пов`язує визначення ефективного судового захисту саме з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16, від 06.03.2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16.05.2019 року у справі № 818/600/17, від 21.11.2019 року у справі № 344/8720/16-а.

За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 року у справі № 826/17220/17 та від 11.02.2020 року у справі № 0940/2394/18.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey)», № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з п.2 ч.8 ст.102 МК України митний режим транзиту припиняється митним органом у разі повної втрати товарів, транспортних засобів комерційного призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Частиною 10 ст.102 МК України передбачено, що у разі припинення митного режиму транзиту згідно з частиною восьмою цієї статті вивезення товарів за межі митної території України не вимагається.

У разі припинення митного режиму транзиту згідно з частинами восьмою і дев`ятою цієї статті забезпечення сплати митних платежів, надане відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 92 цього Кодексу, підлягає поверненню (вивільненню).

Відповідно до ч.1 ст.269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу митний орган зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Частиною 7 ст.269 МК України визначено, що порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.290 МК України обов`язок із сплати митних платежів припиняється: при виконанні обов`язку із сплати митних платежів; якщо товари до їх випуску виявилися знищеними або безповоротно втраченими внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили за нормальних умов транспортування, зберігання або використання (експлуатації) та за відсутності порушень вимог та умов, установлених цим Кодексом, а також внаслідок природних втрат, які підтверджуються відповідними актами.

Відповідно до ст.309 МК України грошовою заставою є кошти, внесені/переказані на рахунки, відкриті в установленому порядку на ім`я митних органів, для забезпечення сплати митних платежів.

Внесення/переказ коштів як грошової застави здійснюється у національній валюті України.

Кошти, внесені як грошова застава, підлягають вивільненню відповідно до статті 315-4 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 315-4 МК України визначено, що митний орган вивільняє індивідуальну гарантію, зарезервовану частину базової суми загальної гарантії або звільнення від гарантії невідкладно, не пізніше двох годин з моменту отримання митним органом підтвердження фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією, або підтвердження факту припинення обов`язку із сплати митних платежів відповідно до статті 290 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить саме суд анулювати Митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р. і повернути кошти на передплатний рахунок позивача в митниці, що не відноситься до компетенції суду, оскільки в силу приписів вищенаведених норм права такі дії є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому вимоги позивача анулювати Митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р. і повернути кошти на передплатний рахунок позивача в митниці є такими, що не підлягають задоволенню.

Проте, з матеріалів встановлено, що ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» звернулося до відповідача із заявою №М-2024-3108 від 21.06.2024 року, в якій просило припинити митний режим транзиту (або будь-який інший) по ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. якою оформлювався втрачений повністю внаслідок ДТП товар, анулювати ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. та повернути зарезервовані кошти на передплатний рахунок компанії в митниці у зв`язку із знищенням товару і неможливістю проведення його митного оформлення. Разом з листом позивач надав усі необхідні документи, яка підтверджують втрату товару повністю внаслідок ДТП.

26.07.2024 року, незважаючи на заяву позивача та надані ним документи, які фактично були неналежним чином розглянуті Одеською митницею, відповідач у примусовому порядку списав із передплатного рахунку ТОВ «АТБ- МАРКЕТ» грошові кошти у розмірі 1 081 729, 44 грн.

Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку, що вимога про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.2024 р. є протиправною та підлягає скасуванню, а наявними в матеріалах справи підтверджено факт аварії та втрати товару повністю внаслідок аварії у митному режимі транзиту до поміщення товару у митний режим імпорту, в силу приписів п.2 ч.8 ст.102 МК України митний режим транзиту повинен бути припинений митним органом та згідно з п.2 ч.1 ст.290 МК України обов`язок із сплати митних платежів у ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» припиняється.

Водночас, анулюванню (відкликанню чи визнанню недійсною) Митної декларації №23UА44U4 від 20.07.2023 р. і повернення коштів на передплатний рахунок позивача в митниці передує певна процедура щодо належного розгляду заяви позивача та поданих ним документів, що є дискреційними повноваженнями відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача виникає необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Одеську митницю повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» №М-2024-3108 від 21.06.2024 року про припинення митного режиму транзиту (або будь-якого іншого) по ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. якою оформлювався втрачений повністю внаслідок ДТП товар, анулювання ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. та повернення зарезервованих коштів на передплатний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» в митниці у зв`язку із знищенням товару і неможливістю проведення його митного оформлення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача вивільнити кошти у розмірі 1 081 729, 44 грн. зарезервовані на митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р. суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на цей час відповідач не розглянув належним чином заяву ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» №М-2024-3108 від 21.06.2024 року та не вжив усі необхідні заходи, що передують вивільненню коштів у розмірі 1 081 729, 44 грн., які зарезервовані на митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р..

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, враховуючи доводи відповідача, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з виходом за межі позовних вимог, з метою повного та всебічного захисту прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 15403,15 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції №64775 від 05.09.2024 року.

Враховуючи те, що позовну заяву задоволено частково, з виходом за межі позовних вимог, проте фактично і майнові вимоги позивача, і немайнові вимоги позивача судом були задоволені, суд вважає, що понесені ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі, а саме у розмірі 15403,15 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, положеннями КАС України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №816/416/18.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем до позову надано довіреність №01/01/24-В від 01.01.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4153 від 26.02.2019, Договір №08/02-19/1 від 08.02.2019 про надання правової (правничої) допомоги, Додаткову угоду №02/09/В від 02.09.2024, Протокол №06/09/24 про виконання робіт (надання послуг) Адвокатським об`єднанням «Альянс» від 06.09.202.

Також представником позивача подано до суду копію платіжної інструкції на підставердження оплати послуг з правничої допомоги.

Судом досліджено надані докази та встановлено наступне.

08.02.2019 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Альянс» укладено Договір №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого Об`єднання зобов`язалось надавати Клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а Клієнт зобов`язався приймати та оплачувати надану Об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.

За змістом п. п. 3.1-3.3 Договору за надання Об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт щомісячно сплачує Об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової допомоги (правничої) допомоги, наданої Об`єднанням Клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання-приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома Сторонами.

Гонорар сплачується Клієнтом Об`єднанню щомісячно не пізніше 07 (сьомого) числа місяця, наступного за кожним звітним місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Об`єднання, зазначений у наданому Об`єднанням рахунку на сплату гонорару.

Оплата судових витрат у судових справах, у яких Об`єднання надає Клієнту правову (правничу) допомогу за цим договором, здійснюється клієнтом.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом 3 років. Якщо хоча б однією із сторін не виконано будь-яке зобов`язання за цим договором, строк дії цього договору продовжується до моменту належного виконання цього зобов`язання. Якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням про вручення або іншим чином у письмовій формі) про свій намір припинити договірні відносини або змінити умови цього договору, цей договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. Таке продовження може здійснюватися необмежену кількість разів.

02.09.2024 між сторонами Договору №08/02-19/1 від 08.02.2019 укладено Додаткову угоду №02/09/В, якою обумовлено, що (п. 1) Клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (послуги), яка (-і) передбачена (-і) п. п. 1.1 та 1.2 договору про надання правової допомоги №08/02-19/1 від 08.02.2019, а саме: скласти та направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування: Вимоги про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.24 р. та Анулювати Митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р. і повернути кошти на передплатний рахунок Позивача в митниці та зобов`язати Відповідача вивільнити кошти у розмірі 1 081 729, 44 грн. зарезервовані на митну декларацію №23UА44U4 від 20.07.2023 р.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди загальна вартість послуг (гонорар) Об`єднання за цією Додатковою угодою складає: за надання правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції (Дніпропетровському окружному адміністративному суді) 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп., в тому числі ПДВ 5000,00 грн (п`ять тисяч), відповідна вартість послуг (гонорар) включає в себе повне супроводження справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суд, та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних процесуальних документів, кількості підготовлених процесуальних документів, транспортних та інших витрат Об`єднання, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції.

Згідно із п. 4 Додаткової угоди після надання Об`єднанням Послуг у судах кожної із судових інстанцій в обсязі, визначеною даною Додатковою угодою, сторони підписують Протокол про виконання робіт (надання послуг), в якому зазначають вартість Послуг. У випадку підписання Протоколу про виконання робіт (надання послуг), сторони визнають, що Послуги надані Об`єднанням у повному обсязі. Сторони не мають жодних претензій та зауважень з приводу наданих Об`єднанням послуг.

06.09.2024 року сторонами підписано Протокол №06/09/24 про виконання робіт (надання послуг) Адвокатським об`єднанням «Альянс», згідно із яким сторони засвідчили надання Об`єднанням товариству у повному обсязі професійної правової (правничої) допомоги, обумовленої Договором та Додатковою угодою у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, вартість якої в суді першої інстанції складає 30000,00 грн, в тому числі ПДВ 5000,00 грн. Зазначена вартість послуг вже врахована включена в загальний розмір вартості послуг, що були прийняті та (або) підлягають прийняттю за актами здавання-приймання послуг у відповідних періодах.

Проте, позивачем не надано конкретного опису наданих послуг адвокатом у цій справі.

За змістом Протоколу №06/09/24 про виконання робіт (надання послуг) сторони засвідчили надання Об`єднанням товариству у повному обсязі професійну правову (правничу) допомогу, обумовлену п.1 Додаткової угоди.

Однак, п.1 Додаткової угоди окрім зобов`язання представника щодо складання та направлення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви, не містить конкретного опису наданих послуг адвокатом у цій справі.

Також, за змістом Договору гонорар сплачується Клієнтом Об`єднанню щомісячно не пізніше 07 (сьомого) числа місяця, наступного за кожним звітним місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Об`єднання, зазначений у наданому Об`єднанням рахунку на сплату гонорару.

Однак, рахунку (рахунків) на сплату гонорару Об`єднанню за надану правову допомогу у цій справі не надано.

Крім того, позивачем не надано суду відповідних актів здавання-приймання послуг на підтвердження наданих адвокатом послуг.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.

Однак, таких документів позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу не надано.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський Суд з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належного документального підтвердження понесення ним в рамках цієї справи витрат на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути, тому у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (49000, м.Дніпро, проспект О.Поля, 40, ) до Одеської митниці (65078, Одеська область, м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ) про визнання протиправною та скасуванням вимоги про сплату митних платежів, анулювання митної декларації та повернення коштів на передплатний рахунок, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату митних платежів №UА500380/2024/0001 від 29.05.2024 року.

Зобов`язати Одеську митницю повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» №М-2024-3108 від 21.06.2024 року про припинення митного режиму транзиту (або будь-якого іншого) по ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. якою оформлювався втрачений повністю внаслідок ДТП товар, анулювання ПД №23UA44U4 від 20.07.2023 р. та повернення зарезервованих коштів на передплатний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» в митниці у зв`язку із знищенням товару і неможливістю проведення його митного оформлення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» () судовий збір в розмірі 15403,15 грн.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса