Справа № 380/23635/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 рокусправа № 380/23635/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюк Віталій Ярославович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 03.07.2024 року №35 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати зарахувати до трудового (страхового) стажу період роботи на Мелітопольському консервному заводі Мелітопольського району Запорізької області з 31.08.1981 по 26.05.1993.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірним рішенням відповідач відмовив йому у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці засвідчено не чіткою печаткою організації. Зазначає, що відповідач безпідставно не зарахувавши до такого стажу спірні періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці, оскільки вказані у ній записи відповідають інструкціям про порядок ведення трудових книжок працівників, згідно яких, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. Таким чином, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідач 1 у відзиві зазначає, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 31.08.1981 по 26.05.1993, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено не чіткою печаткою підприємства на якому працював позивач. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 12 років 3 місяці 29 днів (при необхідних від 21 до 31 року), що недостатньо для призначення пенсії за віком. Жодних інших документів, підтверджуючих вищезазначені періоди роботи, передбачені Порядком №637 позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.08.1979 року позивач, зокрема, серед іншого, з 31.08.1981 по 26.05.1993 працював водієм (автонавантажувача, автомашини УАЗ-469, Москвича 412 та 2140, автомашини ТМ-130, КАЗ-4540 та ГАЗ-53, вантажного автомобіля, автобуса КАВЗ-685М, самоскида 55) у транспортному цеху Мелітопольського консервного заводу.

У позові позивач зазначає, що 25.06.2024 року звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийнято рішення №35 від 03.07.2024 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В даному рішенні, в тому числі, зазначено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 63 роки. Вік заявника 63 роки. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 21 рік. Страховий стаж особи становить 12 років 3 місяці 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 31.08.1981 по 26.05.1993, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено не чіткою печаткою організації. Для зарахування до страхового стажу періоду з 31.08.1981 по 26.05.1993, необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи на підставі первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію підприємства.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є рішення від 03.07.2024 року №35 про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинною на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах) (далі - Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, яка діяла після втрати чинності Інструкції №162 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 та п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є її трудова книжка.

При цьому, у відповідності до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанови №656) та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Постанови №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанови №656, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Зазначене також регламентується пунктом 4.1. Інструкції №58.

При цьому, відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови та постанови від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Наведене вказує на те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу позивачу зарахувати до трудового стажу записи у вищезазначеній трудовій книжці, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці засвідчено не чіткою печаткою організації.

При цьому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, зокрема те, що у трудовій книжці запис про звільнення з роботи останнього засвідчено не чіткою печаткою організації, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні значеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області безпідставно не враховано спірні періоди роботи позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Як вже вище зазначено, що підставою відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії, було те, що позивач не набув необхідного страхового стажу роботи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який повинен становити 21 рік, при пенсійному віку - 63 роки.

Відтак, судом встановлено, що вік заявника 63 роки, його страховий стаж станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії (25.06.2024) становить 12 років 3 місяці 29 днів, а також з врахуванням спірного періоду його роботи, що в сукупності становить більше 21 рік страхового стажу, який є достатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому спірне рішення прийнятеГоловним управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії є протиправним.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені пенсії.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачем дотриманий не був.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу період роботи на Мелітопольському консервному заводі Мелітопольського району Запорізької області з 31.08.1981 по 26.05.1993 є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення в цій частині.

Суд відзначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до трудового (страхового) стажу період роботи позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою ОСОБА_1 , яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, який приймав спірне рішення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 03.07.2024 року №35 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (адреса: 29013, м.Хмельницький, вул.Гната Чекірди, 10, ) зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи на Мелітопольському консервному заводі Мелітопольського району Запорізької області з 31.08.1981 по 26.05.1993.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (адреса: 29013, м.Хмельницький, вул.Гната Чекірди, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович