Справа № 754/15634/24
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/260/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2024 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Жданову О.В. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- поновити строк на звернення до суду для скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 905 від 24.09.2024;

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 905 від 24.09.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі за відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення;

Вимоги мотивовано тим, що 24 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 905 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 26 серпня 2024 року позивач не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці від 24.07.2024, чим порушив вимоги законодавства. При цьому стверджує, що внаслідок отриманої травми у період з 09.08.2024 по 29.08.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділені №1 КМЛ ЛШМД із діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин голови». Також зазначає, що 24.09.2024 був примусово доставлений у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Під час складання протоколу позивачем було повідомлено посадову особу про неможливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні та безпосередньо надав посадовій особі копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого. Однак, посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_2 не врахувала даний доказ, повідомивши позивача, що дана обставина не виключає його вини. Позивач вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 , не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, неправильно оцінив обстановку та прийняв незаконну постанову, яка не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення.

Скориставшись правом подачі відзиву, 26 листопада 2024 року від представника відповідача Нестеришина Я.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, бездоказовими та такими, що не відповідають фактичним обставинам при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, оскільки суть порушень зазначених норм законодавства полягала в тому, що позивачу 24 липня 2024 року була вручена повістка № ВЄ-48581 про його виклик до відповідача на 08.30 год. 26.08.2024 з метою уточнення облікових даних. Однак 26.08.2024 позивач за викликом по повістці до відповідача не з`явився, причини і підстави неприбуття - не повідомив. Відповідно до приписів ст. 259 КУпАП відповідач направив до Деснянського Управління поліції ГУНП у м. Києві звернення від 03.09.2024 № 9672 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.ст.210, 210-1 КУпАП до відповідача для складання протоколів про адміністративні правопорушення. Серед громадян, зазначених у зверненні, також був вказаний і позивач. В подальшому позивач 24.09.2024 на виконання звернення від 03.09.2024 № 9672 був доставлений до відповідача, де відносно позивача уповноваженим працівником відповідача був складений протокол № 905 про вчинене позивачем адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП. В наданих 24.09.2024 поясненнях позивач вказав, що не з`явився 26.08.2024 до відповідача за викликом по повістці, отриманій 24.07.2024 у зв`язку з тим, що з 09.08.2024 - по 29.08.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні. Позивач із протоколом № 905, правами, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, з датою, місцем та часом розгляду справи про адміністративне правопорушення - ознайомився, про що свідчать власноручний підпис позивача у протоколі. 24.09.2024 на підставі протоколу № 905 та матеріалів, долучених до протоколу, начальником відповідача винесена оскаржувана постанова, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Копію постанови позивач отримав 24.09.2024. При притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем було дотримано усі вимоги законодавства, доказів протиправних дій відповідача позивачем не надано, тому у задоволенні позову має бути відмовлено.

05 грудня 2024 року від представника позивача - адвоката Жданової О.В. до суду надійшла відповідь на відзив, де сторона позивач категорично не погоджується із викладеними у відзиві запереченнями та доводами, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема відповідач у відзиві не надав жодних контраргументів щодо даного факту. При цьому, як зазначено у матеріалах справи, 25.09.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Прибувши на місце, представник ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що власною ініціативою даної уповноваженої особи постанова про адміністративне правопорушення №905 від 24.09.2024 року буде скасована найближчим часом, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, та взагалі дана постанова винесена помилково. Тому, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 08.11.2024 поновлено строки для оскарження та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України.

Положеннями ч.5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 24 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 24.09.2024 винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк зазначений у повістці від 24.07.2024, чим порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційний обов`язок та мобілізацію», Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів.

Як передбачено ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції). Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужувані та непорушними, а також не є вичерпними (ст.ст. 21,22 Конституції).

Згідно із приписами ст. 55 Конституції України, права і свобод людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, за ч. 10 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язані: між іншого: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського), Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу СЗР України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або ж вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, правила військового обліку визначені у Додатку №2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487

Зокрема, п. 1 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні: між іншого: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Керуючись ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Керуючись ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для прийняття спірної постанови стало те, що позивач не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За визначенням ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню,- тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того ч. 3 ст. 210-1КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції за станом на час вчинення адміністративного правопорушення) Поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673 затверджено Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори. Зокрема, поважною причиною є хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем.

Як встановлено судом вище, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділені №1 КМЛ ЛШМД із діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин голови», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №15543 від 29.08.2024 року. А тому вказані обставини унеможливлюють його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 26.08.2024 року.

Нормами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

При цьому матеріалами справи підтверджується та не заперечується самим позивачем, про те, що він був обізнаний про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 26.08.2024, проте повідомив про поважність причини неявки.

Відповідачем у свою чергу не було спростовано надані позивачем докази, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами у справі. Крім того, представник відповідача доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові № 905 від 24.09.2024 не надав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що постанову № 905 про притягнення ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі по 25 500,00 грн. слід скасувати, а провадження по адміністративні справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про визнання протиправними постанов про адміністративне правопорушення немає, оскільки належним способом захисту у разі протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення ст.ст. 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та часткового задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, а саме 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про правовий режим воєнного стану» Законом України «Про оборону України», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 9, 210-1, 247, 284, 288 КУпАП, ст.ст. 77, 120, 132,134, 139, 229, 241-246, 250, 268-271, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 905 від 24.09.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24.12.2024.

Суддя О.Б. Саламон