Справа № 160/827/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/827/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи Центра пробації Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 ( суддя Турова О.М.) в адміністративній справі №160/827/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Центра пробації Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 зернувся до суду з вимогами визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року по 30.09.2022 року, включно, із розрахунку 30000,00грн на місяць.

Просив зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року по 30.09.2022 року, включно, із розрахунку 30000,00грн на місяць, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на нього поширюються норми постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», натомість в порушення вказаної постанови йому не була виплачена щомісячна додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 як особі, що працює в Державній кримінально-виконавчій службі, що розташована в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції помилково віднесено осіб, які проходять службу в уповноваженому органі з питань пробації Державній установі «Центр пробації» до «осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби», у зв`язку з чим було неправильно застосовано норми матеріального права - пункт 1 Постанови №168. При винесенні рішення судом першої інстанції не враховано зазначені зміни до Постанови № 168, постановою від 01.07.2022 № 754, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2011 року по 28.02.2023 року проходив службу в органах (установах) Державної кримінально-виконавчої служби, у тому числі в період з 01.07.2018 року по 28.02.2023р. на посаді старшого інспектора Нікопольського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, в званні майора внутрішньої служби.

Центр пробації утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2017р. №655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017р. №4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації».

Наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020р. №4242/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації» (далі Положення), відповідно до якого Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 26.06.2018р. №61/К позивача направлено для подальшого проходження служби з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та призначено 01.07.2018р. на посаду старшого інспектора Нікопольського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 04.08.2021р. № 657/ОД-21 змінено назву уповноважених органів з питань пробації по філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області: Нікопольський міськрайонний відділ на Нікопольський районний відділ №1.

Місцезнаходженням Нікопольського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області є: м. Нікополь, вул. Першотравнева, буд. 9.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023р. №161К майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Нікопольського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 28.02.2023.

Згідно із цим наказом позивачу наказано виплатити:

- одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням у розмір 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років служби;

- грошову компенсацію за невикористані 06 календарних дні чергової відпустки за 2023 рік;

- премію за січень 2023 року в розмірі 10% та лютий 2023 року в розмірі 10% за фактично відпрацьований час.

Одночасно із цим учасниками справи не заперечується, що за період з 24.02.2022р. по 30.09.2022 року додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. протягом вказаного періоду й на момент звільнення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

06.11.2023р. позивач звернувся до Державної установи «Центр пробації» із заявою про нарахування та виплату йому всіх сум, належних їй при звільненні, а саме додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно за період з 28.02.2022 р. по день звільнення (тобто, по 28.02.2023р.).

У відповідь на вказане звернення Державною установою «Центр пробації» направлено позивачу лист №5977/11/Ян-23 від 15.11.2023р., в якому ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., з огляду на те, що особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у період воєнного стану виконували службові обов`язки згідно з посадовими інструкціями, Положеннями про відділи (сектори) філій Державної установи «Центр пробації», Колективним договором між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу Державної установи «Центр пробації» на 2020-2023 роки, і до виконання завдань, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не залучалися.

Не погоджуючись з бездіяльністю Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України, що полягає у невиплаті щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав вимоги позову доведеними та обґрунтованими.

Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350 до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 внесено зміни шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 в абзаці першому пункту 1 постанови Кабінет Міністрів України №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Як зазначено у постановах №350 і №793, ці постанови набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

В решті зміст пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 в частині, що стосується виплати додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, на час виникнення спірних правовідносин не змінювався.

Відповідно до ч.1 статті 6 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

За приписами ч.1 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України

Відповідно до частини другої цієї статті служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Відповідно до ч.5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» обумовлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як установлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу в органах (установах) Державної кримінально-виконавчої служби з 2011 року, з 01.07.2018 року по 28.02.2023року на посаді старшого інспектора Нікопольського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, в званні майора внутрішньої служби.

За змістом ч.1 статті 2 Закону України від 05 лютого 2015 року №160-VIII «Про пробацію» визначено, що пробація - це система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого; орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації; персонал органу пробації - працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Відповідно до ч.1 статті 19 Закону України «Про пробацію» передбачено, що права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Центр пробації утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №655-р та наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2017 року №4322/5.

Наказом Міністерства юстиції України від 08 грудня 2020 року №4242/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації», відповідно до пункту 1 якого Центр пробації є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Пунктом 6 Положення передбачено, що у структурі Центру пробації функціонують відокремлені структурні підрозділи, до складу яких входять уповноважені органи з питань пробації. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій Центру пробації відповідно до мети (цілей), завдань та функцій.

Згідно з пунктом 7 Положення до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Переглядаючи оскаржене судове рішення у цій справі, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2023 року у справі №160/11851/22 вже сформував висновок щодо застосування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 у подібних правовідносинах, яку надалі підтримано Верховним Судом у інших справах за подібних обставин.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 200/297/23 та від 25 січня 2024 року у справі №520/8343/22.

Суд касаційної інстанції висловився, що відповідно до ч.1 та ч.2 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до приписів частини першої статті 24 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Водночас наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку №925/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Стосовно доводів апелянта про те, що позивач не набув право на отримання додаткової допомоги, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, позаяк ним не надано підтверджуючих документів, які свідчать про залучення його до несення служби та забезпечення діяльності щодо спрямування та координації установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, які перебували в умовах постійної небезпеки та ризику, у тому числі, в районі ведення воєнних дій, тимчасової окупації та оточення, які на той час були розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надавалась допомога в рамках програми «єПідтримка», колегія суддів спираючись на позицію Верховного Суду зазначає про їх необґрунтованість та помилковість, оскільки поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, тотожні поняттю «проходження служби».

Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть.

При цьому, положення пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Отож, постанова Кабінету Міністрів України №168 (у редакції від 22 березня 2022 року) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач (ті самі висновки висловлені Верховним Судом і у постанові від 18 січня 2024 року у справі №200/297/23).

Крім того, безпідставними є доводів апелянта про те, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, оскільки, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо визначення періоду для нарахування та виплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, а саме: починаючи з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2022 включно, колегія суддів уважає помилковим, з огляду на наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 року № 213-р внесено зміну у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», доповнивши його після позиції «Волинська область» позицією «Дніпропетровська область».

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р Дніпропетровська область віднесена до адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамка Програми «єПідтримка», пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350 визначено, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року, і ОСОБА_2 у спірний період проходив службу на посаді старшого інспектора Нікопольського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, в званні майора внутрішньої служби, колегія суддів доходить висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, починаючи з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року (ураховуючи внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України №754 від 01 липня 2022 року Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з підстав викладених вище.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої скасувати з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року включно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 грн щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року включно.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи Центра пробації Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 в адміністративній справі №160/827/24 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи Центра пробації Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі 30000,00грн. щомісячно за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року.

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі 30000,00грн. щомісячно за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 грудня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко