Справа № 487/8954/24
Суддя: Притуляк І. О.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/8954/24
Провадження № 2-а/487/64/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі

головуючого судді - Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Богатої А.І.,

представника позивача адвоката Набокової О.Г.,

представника відповідача Сафронова С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - В С Т А Н О В И В

11.10.2024, представник позивача - адвокат Набокова О.Г., шляхом формування у системі "Електронний суд" звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом яким просила скасувати Постанову №509 від 02.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпроАП України.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що Постановою №509 від 02.10.2024, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпроАП України, яке полягало у не пред`явленні за вимогою уповноваженої особи представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-облікового документу та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн..

Із вказаною постановою ОСОБА_1 не згоден, вважає її протиправною, оскільки в протоколі №551, за результатами розгляду якого було винесено вищевказану постанову, суть адміністративного правопорушення яке ставиться йому в провину визначено незрозуміло та неконкретно, зокрема не зазначено який саме документ не був пред`явлений ним, за вимогою уповноваженої особи представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того зазначила, що вказаний протокол містить обставини які не відповідають дійсності, зокрема 26.09.2024 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 не міг бути доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в цей час перебував на блок посту біля с. Капустіно, Миколаївського району Миколаївської області.

З урахуванням викладеного, Протокол №551 є недопустимим доказом у справі, у зв`язку із чим Постанова №509, яка складена за результатами його розгляду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Викладені обставини і слугували підставою для її звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 17.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

12.12.2024 року представник ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою судді від 16.12.2024 задоволено клопотання представника позивача. Відзив повернуто представнику відповідача без розгляду, як такий, що поданий з пропуском процесуального строку.

До судового засідання - позивач ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно, належним чином.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Набокова О.Г., позовні вимоги підтримала у повному обсязі, за викладених у ньому обставин.Вважала за можливе провести судове засідання за відсутності позивача.

Окрім того крім того зазначила, що представники ІНФОРМАЦІЯ_3 мали можливість встановити особу та перевірити військово-облікові документи ОСОБА_1 за допомогою наявних у їх розпорядженні електронних реєстрів. Крім того, долучила витяг з додатку «Резерв+» на підтвердження наявності відомостей стосовно ОСОБА_1 у електронних реєстрах.

В судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_2 Сафронов С.Ю., проти задоволення позовних вимог заперучив, посилаючись на їх безпідставність. Крім того, наполягав на правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпроАП України, оскільки ним не було виконано законних вимог працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначив, що примітка до ст. 210 КпроАП України не може бути застосована в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, а саме пред`явити за вимогою уповноваженої особи представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-облікового документу, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи відповідають дійсності вищевказані документи, але обов`язок такого пред`явлення покладається на військовозобов`язаного, яким є Позивач.

Також зазначив, що на долученому ним в судовому засіданні відеозаписі містяться докази того, що ОСОБА_1 відмовився пред`являти йому, як представнику ІНФОРМАЦІЯ_2 свій військово-обліковий документ.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26.09.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , головним спеціалістом командування, державним службовцем ОСОБА_2 складено протокол № 551 від 26.09.2024 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210-1 КпроАП України, відповідно до якого ОСОБА_1 цьогож дня о 12-20 год., було доставлено працівниками Національної Поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу за те, що він не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника ТЦК за СП, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

02.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 винесено Постанову №509, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн.

У відповідності до фабули вищезазначеної Постанови, під час розгляду справи було встановлено, що 26.09.2024 року о 12 год. 20 хв., ОСОБА_1 не виконав вимоги уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 пред`явити військово-обліковий документ, за що його о 15 год. 20 хв. було доставлено працівниками Національної Поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу за те, що ОСОБА_1 не пред`явив за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки військово-обліковий документ, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ОСОБА_1 за віком досяг 29 років, згідно витягу з додатку «Резерв+» має військово-обліковий документ та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того із вказаного Витягу вбачається, що ОСОБА_1 01.02.2022 року проходив ВЛК, 13.09.2024 року уточнював свої дані та має бронювання з відстрочкою дійсною до 05.08.2025 року.

Відповідно до ст. 9 КпроАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КпроАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КпроАП України встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КпроАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 210-1 КпроАП України визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 3 вказаної статті передбачає, зокрема, накладення штрафу на громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Закону №3543), особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднене Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543.

Так, ч. 6 ст. 22 Закону №3543 передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому, в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024, згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX .

Відповідно до ст.235 КпроАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КпроАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.256 КпроАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При надані оцінки Протоколу №551 від 26.09.2024 року, як доказу вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Так у протоколі, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , суть адміністативного правопорушення, викладена наступного змісту: 26.09.2024 року о 12:20 годині ОСОБА_1 було доставлено працівниками Національної Поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу за те, що ОСОБА_1 не пред`явив «його» за вимогою уповноваженого представника ТЦК за СП.

Відповідно до вищевказаного протоколу, відмова ОСОБА_1 від виконання вимоги уповноваженого представника ТЦК за СП була зафіксована на бодікамеру 008.

Разом з тим, оглянутим у судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери (бодікамери), відмова ОСОБА_1 від пред`явлення військово-облікового документу уповноваженій особі ТЦК за СП не зафіксована.

При цьому з вказаного відеозапису вбачається, що в супереч зазначеним в протоколі відомостям, 26.09.2024 року о 12-24 год., ОСОБА_1 перебував на місці зупинки транспортного засобу, а не у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначено у протоколі.

Суд наголошує на тому, що порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз норм ст. 210-1 КпроАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

Так, виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборону подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно вимог пункту «a» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», особа, яка обвинувачується у вчинення правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що Протокол №551 від 26.09.2024 року, не відповідає вимогам ч.1 ст.256 КпроАП України, оскільки не містить чіткового визначення часу, місця та суті вчиненого адміністративного правопорушення.

За такого, протокол №551 від 26.09.2024 року не може вважатись допустимим доказом на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 пред`явити військово-обліковий документ уповноваженій особі ТЦК за СП в зазначений в Постанові №509 від 02.10.2024 року час. Окрім цього, оскаржувана постанова не мітить зазначення місця вчиненя адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на його користь.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпроАП України

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова №509 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 02.10.2024 має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 Масалова В.Ю. від 02.10.2024 року № 509 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 23.12.2024 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк