Справа № 160/23996/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просила:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Встановлено відповідачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зареєстрований в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".
Ухвала суду від 25.10.2024 року, була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 2 29.10.2024 р. 02:29, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Копія позовної заяви та додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 2 29.10.2024 р. 02:29, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно ч. 6 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Частиною 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Станом на 24.12.2024 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) та станом на день розгляду справи по суті, відзив на позовну заяву.

Таким чином, відповідач 2 правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

При цьому 24.12.2024 року від відповідача 2 до суду через систему Електронний Суд надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами пенсійної справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що 20.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Перелік документів, доданих до заяви: Довідка про присвоєння ідентифікаційного номер ), Заява про призначення, перерахунок пенсії (3141), Паспорт або ID-картка або Посвідка ( НОМЕР_2 ), Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання ( НОМЕР_3 ), Довідка про прийняття на роботу (навчання) (№01-04/17 від 02.04.24), Заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) (б/н), Інший документ (б/н), Пам`ятка пенсіонера (б/н), Свідоцтво про народження дитини ( НОМЕР_4 ), Трудова книжка або документи про стаж ( НОМЕР_5 ).

Заяву направлено до розгляду за принципом екстериторіальності та 28.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 82.

В обґрунтування відмови у призначені пенсії зокрема зазначено:

- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 20.06.2024 р. Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону №1058 - 60 років.

- вік заявника на дату звернення - 59 років 11 місяців 1 день.

- необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058 - 31 рік.

- відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 28 років 8 місяців 6 днів.

- відповідно до наданих документів до страхового стажу зараховані всі періоди.

- за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 заявниця матиме при досягненні 63 років, тобто з 20.07.2027 року. За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.

На звернення позивача з питання пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що згідно зі статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788 "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Згідно наданих документів та наявних відомостей про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж (зарахований по 31.10.2019) становить 28 років 08 місяців 06 днів. В матеріалах електронної пенсійної справи є свідоцтво про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 . Періоди роботи з 01.08.1984 по 03.05.1991, з 01.07.1992 по 30.09.1994 зараховані до загального страхового стажу відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_5 . Для зарахування до загального страхового стажу періодів з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 відсутні підстави, оскільки в трудовій книжці відсутні записи про роботу у зазначені періоди. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову від 28.06.2024 № 82.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до норм Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом першим частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Так, у позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми. Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

В зв`язку із чим просить в т.ч. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд зазначає, що Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону № 1788-ХІІ та законодавством СРСР.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта, наявність довідки з УСЗН про періоди отримання допомоги по догляду за дитиною чинним законодавством не передбачені.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

Так, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 30.09.1994 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладену у листі від 27 серпня 2024 року № 47790-33650/М- 01/8-0400/24.

На звернення позивача з питання пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, листом від 27.08.2024 року №47790-33650/М-01/8-0400/24 повідомило, що згідно зі статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788 "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Згідно наданих документів та наявних відомостей про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж (зарахований по 31.10.2019) становить 28 років 08 місяців 06 днів. В матеріалах електронної пенсійної справи є свідоцтво про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 . Періоди роботи з 01.08.1984 по 03.05.1991, з 01.07.1992 по 30.09.1994 зараховані до загального страхового стажу відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_5 . Для зарахування до загального страхового стажу періодів з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 відсутні підстави, оскільки в трудовій книжці відсутні записи про роботу у зазначені періоди. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення про відмову від 28.06.2024 № 82.

Суд зазначає, що лист від 27.08.2024 року №47790-33650/М-01/8-0400/24 є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", та не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії.

Крім того, бездіяльність суб`єкта владних повноважень це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Зі змісту листа вбачається, що відповідач 1 не відмовляв позивачу в зарахуванні періодів до її страхового стажу та в призначенні пенсії.

Листом відповідач 1 надав роз`яснення щодо поставлених ОСОБА_1 у зверненні питань щодо пенсійного забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності зі сторони Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отже позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає в не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 30.09.1994 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладену у листі від 27 серпня 2024 року № 47790-33650/М- 01/8-0400/24, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З відзиву та матеріалів пенсійної справи вбачається, що рішенням від 28.06.2024 року № 82 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

Таким чином, саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, на думку суду, були порушені права позивача.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 наголошує, що до її страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом досліджено зміст рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії та встановлено, що у цьому рішенні не вказано, які саме періоди не були зараховані до страхового стажу позивача.

В рішенні № 82 відповідач 2 лише зазначив, що необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058 - 31 рік, відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 28 років 8 місяців 6 днів, за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 заявниця матиме при досягненні 63 років, тобто з 20.07.2027 року.

Також у рішенні відповідач 2 за умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто, однак не поінформував, які саме документи потрібно надати позивачу для перегляду цього рішення.

При вирішенні справи суд виходить із того, що спірне рішення є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Натомість, рішення не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; точнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Суд наголошує, що у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач 2 таким правом не скористався.

Докази протилежного до суду не надані.

Крім того, доказів продовження за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, строку проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, до суду не надано.

Встановивши, що поданих документів не достатньо, відповідачу 2 слід було продовжити строк розгляду заяви та поданих документів.

Однак, за наслідком розгляду заяви від 20.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято рішення від 28.06.2024 року № 82 про відмову в призначенні пенсії.

З матеріалів справи, вбачається, що відповідачем 2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.06.2024 року № 82 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним, а висновки зроблені відповідачем 2 без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місце знаходження вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, індекс 49094, Код ) зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактична зареєстрована адреса проживання, АДРЕСА_1 ) наступні періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як було встановлено судом згідно зі Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже трирічний вік дитини позивача, який повинен бути зарахований до страхового стажу становить з 03 травня 1988 року по 03 травня 1991 року.

У позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми. Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У позовній заяві позивач не обґрунтовує підстави для зарахування до її страхового стажу періодів догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 року. Адже трирічний строк догляду за дитиною - ОСОБА_2 спливає 03 травня 1991 року.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 та в обґрунтуванні позовних вимог містяться розбіжності щодо спірних періодів (01.03.1996 по 01.02.1997 року, 30.09.1994 по 21.04.1997 року).

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

При цьому, суд позбавлений можливості обґрунтовувати позовні вимоги замість позивача на власний розсуд.

Однак, як зазначалося вище, в рішенні від 28.06.2024 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії судом встановлено, що у цьому рішенні не вказано, які саме періоди не були зараховані до страхового стажу позивача.

В рішенні № 82 відповідач 2 лише зазначив, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 заявниця матиме при досягненні 63 років, тобто з 20.07.2027 року.

Отже, на даний час у суду відсутні підстави констатувати, що саме не зарахування спірних періодів слугувало відмовою у призначенні пенсії.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місце знаходження вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, індекс 49094, Код ) зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактична зареєстрована адреса проживання, АДРЕСА_1 ) наступні періоди догляду за дитиною з 04.05.1991 по 30.06.1992 та з 01.03.1996 по 01.02.1997 року, згідно записів з амбулаторної картки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є передчасними.

Водночас порушені права ОСОБА_1 слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області до якого позивач зверталась із заявою встановленого зразка, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем 2 по справі, як суб`єктом владних повноважень не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, 40009, Сумська обл., м. Суми, вул. Степана Бандери, будинок 43) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.06.2024 року № 82 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволені іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса