Справа № 380/22723/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуСправа № 380/22723/23 пров. № А/857/16217/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року (суддя Потабенко В.А., м.Львів, повний текст складено 31 травня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) в якому просила:

визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII;

зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, починаючи з 05.05.2018, та перерахунок стажу роботи згідно статті 58 Закону №1788-XII, зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, починаючи з 05.05.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку стажу за час перебування у виселенні на спецпоселенні, як члену сім`ї репресованих осіб, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII. Зобов`язати ГУПФ здійснити з 01.08.2023 зарахування часу виселення на спецпоселенні ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованих осіб, яку у подальшому було реабілітовано, до стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених та задоволених позовних вимог, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі Закон №2325-VIII) і вона, як особа, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, повинна отримувати підвищення до пенсії передбачене пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, а її стаж за період спецпоселення має обраховуватися у потрійному розмірі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити зарахування часу заслання позивача до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII.

Також цей суд вказав, що позивач виселена саме як є член сім`ї (дитина) репресованої особи, яку було примусово виселено на спецпоселення та має право на пільги право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі Закон №962-XII).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги видно, що позивач не погоджується з рішенням суду в частині: відмови у праві на підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, починаючи з 05.05.2018 та зобов`язання здійснити з 01.08.2023, а не з 05.05.2018 зарахування часу виселення на спецпоселення, як члену сімї репресованих осіб, яку в подальшому було реабілітовано, до стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУПФ та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-XII.

Відповідно до посвідчення № 98/34-О реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, виданого Львівською обласною радою 22.02.2018, ОСОБА_1 має право на пільги, передбаченого рішеннями Львівської обласної ради та Закону №962-XII.

Згідно з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_2 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки від 16.08.1994 №4/5-Р-18188, виданої Управлінням внутрішніх справ Львівської області, ОСОБА_4 , 1902 року народження, ОСОБА_5 , 1922 року народження, ОСОБА_6 , 1940 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 із села Гаї/ бувш. Винниківського/ Пустомитівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 31.05.1950 виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край, з якого звільнені 02.03.1960.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2018 року у справі № 813/4926/17, яке набрало законної сили 15.03.2018 (далі Рішення суду) зобов`язано Городоцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановити до пенсії ОСОБА_1 з 15.06.2017 підвищення як реабілітованому громадянину у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Листом від 17.08.2023 № 21875-22557/М-52/8-1300/23 щодо звернення позивача від 05.08.2023 ГУПФ повідомило позивача, що на виконання Рішення суду з 15.06.2017 нараховано надбавку членам сімей реабілітованих у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII. Станом на 01.08.2023 пенсію обчислено при загальному страховому стажі 05 місяців 29 днів (зараховано по 12.04.1995). Коефіцієнт страхового стажу 0,35417 (425/100*12/*1. Середньомісячний заробіток, обчислений із заробітної плати з 01.01.1988 по 31.12.1992, становить 7640,51 грн. Індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,03180. Розмір пенсії станом на 01.08.2023 складає 4398,38 грн., а саме: 2706,04 грн. - розмір пенсії за віком (7640,51 грн. *0,35417); 413,96 грн. доплата 65 р. до 3120,00 грн.; 313,95 грн. - доплата за понаднормовий стаж, тобто за 15 років 92093,00 грн.); 66,43 грн. підвищення дітям війни; 328,00 грн. - надбавка членам сімей реабілітованих; 570,00 грн. - компенсаційна виплата 80- річним. Згідно довідки Управління внутрішніх справ Львівської області № 4/5-Р-18188 позивач перебуває на спецпоселенні як член сім`ї репресованого та на підставі статті 3 Закону №962-XII реабілітована. Для зарахування до страхового стажу в потрійному розмірі періоду перебування на спецпоселенні як члена сім`ї репресованого, якого у подальшому було реабілітовано підстав немає.

Відповідно до статті 1 Закону № 962-XII вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 (далі Закон), за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28.10.1989 «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР» від 14.04.1989 «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу Української РСР;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (назва Закону в редакції Закону від 13.03.2018 № 2325-VIII) (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 1-1 Закону №962-XII визначені наступні терміни, зокрема: вислання примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Відповідно до пункту 6 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

У постанові від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII з 11.07.2023.

Як видно з матеріалів справи, позивач-апелянт 24.03.1950 р.н. була виселена разом із батьками на спецпоселення у травні 1950 року, отже позивачка не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи у зв`язку з чим їй на підставі рішення суду виплачується підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII.

За вказаних обставин та враховуючи висновки Верховного Суду у справі №500/5507/23, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50 % як репресованій особі, яку було реабілітовано.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками, що викладені у постанові Верховного Суду в аналогічній справі від 31.05.2027 № 500/3332/23.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду в частині задоволення позову по своїй суті фактично не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Що ж до дати з якої суд зобов`язав відповідача здійснити перерахунок стажу позивача для обчислення пенсії, то суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що за перерахунком стажу позивач звернулася із заявою від 05.08.2023, тому перерахунок стажу позивачу слід здійснити з 01.08.2023, тобто з першого числа місяця у якому позивачем була подана відповідна заява.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич