Справа № 947/17563/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 19.09.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування(місце знаходження юридичної особи) на території України серії АА№00019574 від 08.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасував і закрив справу про адміністративне правопорушення.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 17.12.2024 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишив без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 у справі № 947/17563/24 залишив без змін.

Вважаю за необхідне висловити незгоду з прийнятим судом апеляційної інстанції рішенням, у зв`язку з чим, в порядку ст. 34 КАС України, викладаю свою окрему думку.

Спірним у даній справі є питання щодо того, який показник максимально допустимого навантаження має застосовуватись для транспортного засобу позивача відповідно до п.п. «б» п. 22.5 ПДР України.

Основні мотиви прийняття такого судового рішення апеляційний судом, зводяться до того, що суд першої інстанції правильно встановив, що оскаржувана постанова та фотозображення з інформаційного файлу не містять даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку причепу-контейнеровоза, приєднаного до сідельного тягача, а також зображень його задньої частини.

Також апеляційний суд зазначив, що з огляду на встановлення п. 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо складу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Доказів того, що відповідач, на виконання п. 6 Інструкції №512 скористався своїм правом уточнити необхідні відомості перед винесенням оскаржуваної постанови у спірному випадку, зокрема, виду причепу позивача, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що розрахунки спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів є невірними внаслідок використання невірних вихідних даних.

Як зазначив апеляційний суд, за умови належної фіксації та опрацювання відповідачем отриманої інформації з визначенням максимально допустимої ваги такого транспортного засобу у розмірі 44 тони, відповідач встановив би, що дії позивача щодо допущення загальної маси транспортного засобу не містили об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційний суд, як і суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо складу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою ст. 132-1 КУпАП.

Із такою аргументацію колегії суддів неможливо погодитись з огляду на таке.

Як вбачається за матеріалів справи, позивач в позовній заяві зазначає, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить спеціалізований вантажний сідельний тягач VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз SCHMITZ SCF 24, днз НОМЕР_2 .

Зафіксований у спірній постанові спеціалізований вантажний сідельний тягач VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 , 07.05.2024 о 18:47 год. рухався автошляхом міжнародного значення М-30 (с. Знам`янка, Дніпропетровська область) (абз. 1-3, а.с. 1 зворот, т. 1).

Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що транспортний засіб VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 є трьохвісним тягачем з трьохвісним напівпричепом-контейнеровозом (абз. 4, а.с. 3, т. 1).

Тобто, фактично у позовній заяві позивач вказує про те, що зафіксований у спірній постанові трьохвісний спеціалізований вантажний сідельний тягач VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 , 07.05.2024 о 18:47 год. рухався автошляхом міжнародного значення М-30 (с. Знам`янка, Дніпропетровська область) з трьохвісним напівпричепом-контейнеровозом SCHMITZ SCF 24, днз НОМЕР_2 .

З наведеного виходить, що загальна кількість вісей транспортного засобу 6.

Зазначене підтверджується спірною постановою від 08.05.2024, в якій зазначено, що загальна кількість вісей транспортного засобу VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 6 шт., а також карткою габаритно-вагового контролю (далі ГВК) до вказаної постанови, яка містить аналогічні відомості та фотознімками з пункту ГВК.

Водночас, постанова містить дані про фактично зафіксовані результати зважування транспортного засобу. Відповідачем в ході судового розгляду справи долучені належні та допустимі докази на підтвердження результатів зважування, які позивачем не спростовані.

Не зазначення відповідачем у спірній постанові даних про напівпричеп-контейнеровоз позивача не спростовує суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не спростовують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Акцентую увагу, що зазначення позивача відомостей про напівпричіп-контейнеровоз, який рухався у зв`язці з транспортним засобом VOLVO FM 450, днз НОМЕР_1 , та одночасне посилання на те, що оскаржувана постанова не містить даних про напівпричеп-контейнеровоз, як на підставу для скасування спірної постанови не відповідає принципу естопель, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримує протилежної позиції (див. пункт 18.2.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19).

Поміж тим, варто зауважити, що положеннями пункту 2 частини 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

При цьому, апеляційний суд при ухваленні постанови від 17.12.2024, залишаючи без змін рішення Київського районного суду м. Одеси, зокрема, виходив з того, що доказів того, що відповідач, на виконання п. 6 Інструкції № 512 скористався своїм правом уточнити необхідні відомості перед винесенням оскаржуваної постанови у спірному випадку, зокрема, виду причепу позивача, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Однак, за наведених висновків апеляційного суду, відсутність необхідних відомостей про транспортний засіб позивача, зокрема про напівпричеп-контейнеровоз, логічно, є підставою для направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) для повного та всебічного розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи все викладене, у колегії суддів не було юридичних підстав для залишення без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 у справі № 947/17563/24.

Суддя О.І. Шляхтицький