Справа № 520/23694/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 р.Справа № 520/23694/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

представника позивача - Шахіт М.А.,

представника відповідача - Шафоростов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/23694/24

за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 878986 грн. 87 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Ухвалою суду від 05.09.2024р. відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін. Ухвалою суду від 06.11.2024р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, з наданням належних доказів цього.

На виконання вищезазначеної ухвали, представником позивача до суду 13.11.2024р. надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, згідно якої він просив вважати причину пропуску процесуального строку поважною та поновити пропущений строк.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 визнано підстави, викладені в заяві представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду неповажними.

Адміністративний позов Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання - залишено без розгляду.

Роз`яснено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить ухвалу скасувати та дану адміністративну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржником зазначено, що боргові зобов`язання колишніх курсантів перед Державою не можуть зникнути із закінченням 1 місячного строку, тим більш, що мова йде про великі суми коштів. Університет вважає, що строк звернення не був пропущений у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 сплатив частину боргу 12.07.2024 року, тим самим відтермінував строк звернення до суду. Зазначає, що ОСОБА_1 після часткової сплати боргу 12.07.2024 року повинен був на протязі місяця (до 12.08.2024 року) надіслати на рахунок Університету наступну частину боргу (коштів), однак цього не відбулось. Відповідно з 12.08.2024 року почався перебіг строку звернення до суду. Університетом не був пропущений строк на подання адміністративного позову. Вказує, що з Університету відраховується близько 5-7 курсантів в місяць та всім надається змога відшкодовувати борг частинами, оскільки суми, які підлягають відшкодуванню, досягають мільйона гривень і ніхто з курсантів не в змозі погасити борг одразу за 15 днів, про які зазначав суд першої інстанції. Під час добровільного відшкодування коштів курсанти один раз на місяць надсилають на рахунок Університету якусь частину коштів, наприклад: 1000, 2000, 5000, 10000 грн., відтерміновуючи строк звернення Університету до суду з адміністративним позовом. Як вбачається із довідки про фактичне відшкодування коштів, ОСОБА_1 12.07.2024 року сплатив 100 грн., після чого відшкодування зупинилось і не здійснюється по теперішній час. Залишок боргу складає 878 986,87 грн. Наказ про його відрахування не оскаржувався та є чинним на даний час. Сума боргу облікована в Університеті як нестача.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що ухвала суду першої інстанції є правомірною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Водночас, положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За усталеною практикою Верхового Суду (згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, постанов Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 22 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.001042, від 29 липня 2020 року у справі № 460/582/19, від 19 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.004149, від 10 лютого 2021 року у справі № 380/5952/20, від 28 квітня 2022 року у справі № 420/9196/20) спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому, до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли з приводу стягнення спричиненої державі шкоди, а тому даний спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.

Враховуючи наведене, є вірним висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч.5 ст. 122 КАС України, тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №1236 від 07.06.2024 відповідача ознайомлено 06.06.2024. У цьому ж розрахунку також зазначалося про зобов`язання добровільно відшкодувати витрати на утримання курсанта в університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про його відрахування.

Отже, колегія суддів зазначає, що про порушення своїх прав на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , позивач дізнався після ознайомлення останнього з розрахунком та спливом строку на добровільне відшкодування витрат на його утримання, а з позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба суму у розмірі 878 986 грн 87 коп на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання звернувся лише 22.08.2024, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Стосовно доводів позивача про уведення в Україні воєнного стану, колегія суддів зазначає, що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023р. у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023р. у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022р. у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022р. у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022р. у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зазначив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 Верховний Суд наголосив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу на обґрунтування доводів поданої заяви. Доводи представника про те, що ці докази мають гриф "для службового користування" суд сприймає критично та зауважує, що документи з таким грифом приймаються судами та долучаються до матеріалів адміністративних справ в загальному порядку. Що стосується документів з грифом "таємно", на чому наголошував представник позивача, то останній не був позбавлений можливості клопотати перед судом про передачу цієї адміністративної справи на розгляд судді Харківського окружного адміністративного суду, який має відповідний дозвіл на поводження з документами, які мають гриф "таємно" та розглядові справи в закритому режимі.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що позивач в період дії воєнного стану в Україні звертався до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічними позовними вимогами по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням курсантів в університеті, а отже, позивач мав можливість на подання такого позову.

Щодо доводів апелянта про відсутність можливості вчасно опрацювати, зібрати документи, підготувати та подати адміністративний позов до суду через перебої в роботі мережі Інтернет, у зв`язку з систематичним відключенням електроенергії, колегія суддів зазначає, що до суду позивач звернувся 22.08.2024р., що підтверджено відбитком штемпеля суду на примірнику позовної заяви. При цьому, позивачем не надано до суду доказів, що у період з червня по липень 2024 року за місцем його розташування відключення електроенергії мали такий тривалий характер, що упродовж зазначеного періоду позивач не мав можливості підготувати позовну заяву, як він про це зазначає. Подання електроенергії за графіком, зокрема, періодичність та тривалість відключень електропостачання, позивачем також належними доказами не доведено.

Обставини, зазначені позивачем у клопотанні не можуть бути визнані судом обґрунтованими та поважними. При цьому позивачем не було надано суду доказів неможливості подання даної позовної заяви до суду протягом місяця з дня виключення відповідача зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення та ознайомлення ОСОБА_1 із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта.

Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відтак, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що даний позов подано із суттєвим пропущенням строку на звернення до суду, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України, і матеріали справи не містять доказів в обґрунтування поважності причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.

Підсумовуючи усе наведене вище у сукупності, оскільки, даний позов Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба подано з пропуском встановленого ст.122 КАС України строку, при цьому поважності причин пропуску такого строку позивачем не доведено, суд першої інстанції обґрунтовано застосував передбачені ч.2 ст. 123 КАС України наслідки у вигляді повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/23694/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 20.12.2024 року