Справа № 580/4882/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року справа № 580/4882/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко Алли, розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №580/4882/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника Охременка Артема Вікторовича до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Охременка Артема Вікторовича з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1725 від 22.12.2023 «Про результати службового розслідування», яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив місце військової служби.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивач зазначив, що проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номеру обслуги та на початку грудня 2023 року у зв`язку із загостренням симптомів та відчуттям стійкого болю у попереку неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням надати медичну допомогу, однак йому у цьому було відмовлено. З метою збереження свого здоров`я та здійснення лікування він вирушив до місця свого проживання в АДРЕСА_1 та перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» і неодноразово звертався до медичних закладів у зв`язку з наявністю хвороб. При цьому неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортами про звільнення з військової служби про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії. У зв`язку з тим, що рапорти не розглядались, вимушений був звертатись до Черкаського окружного адміністративного суду з позовами про зобов`язання розглянути рапорти, які судовими рішеннями були задоволені. Попри це відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1725 від 22.12.2023 «Про результати службового розслідування» позивач визнаний таким, що самовільно залишив місце служби.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач зазначає, що службове розслідування проведено не повно, не всебічно та не об`єктивно, оскільки опитування безпосередньо ОСОБА_1 проведено не було, у його діях немає прямого умислу на ухилення від військової служби, а його відсутність на території військової частини зумовлена станом здоров`я, яке унеможливлює виконання військових обов`язків, потребою у стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, та бездіяльністю командування з приводу надання медичної допомоги. Внаслідок вказаного факт самовільного залишення військової служби у встановленому законом порядку не був підтверджений.

Також видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено.

В силу вимог ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину. Проте наказ, яким начебто констатовано самовільне залишення позивачем місця військової частини, винесено до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим порушені приписи вказаної статті.

Відповідач відповіді на позов не надав. Ухвалу про відкриття провадження отримав 27.05.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою судді від 27.05.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

З`ясувавши доводи позивача. викладені у позовній заяві, дослідивши письмові докази. наявні в матеріалах справи. суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач у справі ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги відділення зенітного артилерійського взводу зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 з 05.03.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 №3339 на підставі статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 11.12.2023 за вхідним №49650, з метою уточнення причин та умов, що сприяли відсутності на військовій службі 11.12.2023 о 9.00 год., в місці тимчасового розташування підрозділу, в районі ведення бойових дій, населений пункт АДРЕСА_2 , майстра відділення регламенту та ремонту групи регламенту та ремонту зенітно-ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 та номера обслуги 4-го відділення 3-го зенітного артилерійського взводу зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , а також з метою встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність, можливо, стали причиною вчинення правопорушення, наказано провести службове розслідування.

Актом службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації старший солдат ОСОБА_1 11.12.2023 вночі самовільно залишив тимчасове місце перебування групи регламенту та ремонту військової частини НОМЕР_1 в районі виконання бойового завдання в АДРЕСА_2 і відсутній по теперішній час, на телефонні дзвінки не відповідає, спроби зв`язатися з близькими родичами виявилися марними.

Вказані обставини встановлені на підставі пояснень майстра відділення групи регламенту та ремонту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 та начальника групи регламенту та ремонту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 .

За висновком службового розслідування солдат ОСОБА_1 порушив статті 1, 2, абзац 2 статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзац 4 статті 11, статті 16, 49 Статуту внутрішньої служби України, частину 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №1725 позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину та припинено виплату грошового забезпечення, а також зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись з вказаним наказом позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 65 Конституції України покладає на кожного громадянина України обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-Х11).

Згідно ст. 1, 2 Закону №2232-Х11 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-Х11 початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно частини 2 вказаної статті військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Згідно статті 5 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно абз. 4 статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно статті 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства Оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок) №608).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №608 службове розслідування комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу 11 Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно пункту 3 розділу 11 Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктом 3 розділу 111 Порядку №608 передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Відповідно до пункту 13 розділу IІІ Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування зобов`язані виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно пункту 1 розділу V1 Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Згідно пункту 1 розділу V1 Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до пункту 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі порядок №260) військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За змістом вказаних приписів військовослужбовці зобов`язані дотримуватись військової дисципліни, зокрема, виконувати накази командирів, зокрема, поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); залишення військовослужбовцем місця виконання обов`язків військової служби без наказу командира, тобто самовільне залишення військової частини, є порушенням військової дисципліни та підставою для проведення службового розслідування, а у разі відсутності військовослужбовця поза межами військової частини понад 10 діб за наказом командира військової частини військовослужбовцю припиняється виплата грошового забезпечення.

Судом встановлено, що актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації старший солдат ОСОБА_1 11.12.2023 вночі самовільно залишив тимчасове місце перебування групи регламенту та ремонту військової частини НОМЕР_1 в районі виконання бойового завдання в АДРЕСА_2 і відсутній по теперішній час, на телефонні дзвінки не відповідає, спроби зв`язатися з близькими родичами виявилися марними. За висновком службового розслідування солдат ОСОБА_1 порушив статті 1, 2, абзац 2 статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзац 4 статті 11, статті 16, 49 Статуту внутрішньої служби України, частину 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №1725 позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину та припинено виплату грошового забезпечення, а також зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Обставини щодо залишення місця перебування групи регламенту та ремонту військової частини НОМЕР_1 в районі виконання бойового завдання в АДРЕСА_3 і відсутності як на час видання наказу від 22.12.2023 №1725 так і на час подання позову, у військовій частині НОМЕР_1 позивачем визнаються.

Також позивач залишив військову частину за відсутності наказу командира, що також позивачем визнається.

Вказані обставини свідчать, що залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 є самовільним, на дату прийняття наказу від 22.12.2023 №1725 позивач був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 понад 10 діб, а тому вказаний наказ прийнятий на підставі пункту 15 Порядку №260 на законних підставах.

Доводи позивача про те, що він залишив військову частину з поважних причин, оскільки потребував лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, є безпідставними, оскільки для визнання військовослужбовця таким, що залишив військову частину самовільно, тобто за відсутності наказу командира, причина залишення не має значення.

Зі змісту спірного наказу від 22.12.2023 №1725 також вбачається, що позивач на підставі пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України №1153/2008 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Як зазначено вище, згідно пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України №1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Отже зарахування у розпорядження не є призупиненням військової служби, передбаченим частиною 2 статті 24 Закону №2232-Х11, згідно якої початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення, тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що під час службового розслідування не проведено його опитування, то відповідно до пункту 1 розділу 1V Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до пункту 1 розділу 1V Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані).

Отже отримання пояснень військовослужбовця під час проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком, та не могло бути отримано в даному випадку у зв`язку з відсутністю позивача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 відповідає вищезазначеним критеріям, а тому скасуванню не підлягає.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 5, 9, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО