Справа № 460/8968/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2024 року м. Рівне №460/8968/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Бевз Т.С.,

відповідача 1: представник Кректун О.А.,

відповідача 2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора, Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора
про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі також відповідач 1), Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 2), у якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №3 від 23.05.2024 "Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації";

-визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 1109ц від 08.07.2024 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10.07.2024;

-поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури України та на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України з 10.07.2024;

-стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення (10.07.2024) і до дати постановлення судового рішення;

-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 , з метою зайняття посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, успішно пройдено два етапи атестації: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Вказувала, що 23.05.2024 позивач проходив третій етап атестації - співбесіду, за результатами якої прийнято рішення №3 про неуспішне проходження атестації, яке обґрунтоване невідповідністю позивача вимогам професійної компетентності, етики і доброчесності. Наказом Генерального прокурора від 08.07.2024 №1109ц ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10.07.2024 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX. Представник позивача зауважила, що Кадрова комісія Офісу Генерального прокурора, вказуючи на недотримання позивачем доброчесності, у спірному рішенні не навела жодних обґрунтувань своїх сумнівів щодо законності джерел походження коштів, які належали батькам дружини позивача та були використані на будівництво житлового будинку, в тому числі, не зазначила на яких саме доказах такий сумнів ґрунтується. При цьому, позивачу під час проведених співбесід не було достеменно зрозуміло, що сумнів виник саме щодо коштів його тестя та тещі, адже, досліджувалося широке коло питань та причиною перенесення першої співбесіди була необхідність з`ясування додаткової інформації, яка не стосувалася тестя та тещі (протокол №80 від 02.05.2024). Водночас, на усі поставлені на співбесіді питання Кадрової комісії позивачем надавалися належні відповіді, у тому числі щодо тих, які надходили на електронну адресу, у зв`язку з чим, останній був переконаний у відсутності сумнівів щодо його професійної етики та доброчесності, а також професійної компетентності. Більше того, члени Кадрової комісії не озвучували, які саме сумніви виникли. Представник позивача наголошувала, що звільнення ОСОБА_1 з посади є незаконним, оскільки позивач цілком відповідає вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і повинен вважатися таким, що успішно пройшов атестацію. З огляду на викладене, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 19.08.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.09.2024 на 09:30 год.

10.09.2024 від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вих.№15/1/2-35552-24 від 04.09.2024), у якому останній заперечував проти задоволення позову. Зауважував, що позивач, подаючи заяву про переведення на посаду в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, надав персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено з роботи. Стверджував, що оскаржувані у справі рішення приймалися на підставі матеріалів атестації, у тому числі з урахуванням наданих на співбесіді пояснень ОСОБА_1 . Так, представник відповідача 1 наголосив на тому, що критерієм дотримання прокурорами правил професійної етики та доброчесності, зокрема, є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб, задекларованим доходам. З огляду на те, що позивач не надав підтвердження отримання своїм тестем та тещею доходів, зокрема таких, які могли бути використані для будівництва житлового будинку за період з 2005 по 2011 року у розмірі 400 000 грн., то в Комісії були наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності. Поряд з цим, відповідачем 1 висловлено незгоду з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наведеним стороною позивача у позовній заяві, із застосуванням середньоденної заробітної плати в сумі 4353,48 грн з урахуванням надбавок за вислугу років та за адміністративну посаду. Просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача 2 - Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

24.09.2024 Офісом Генерального прокурора до суду подано додаткові пояснення (вих.№15/1/2-76491ВИХ-24 від 20.09.2024), в яких представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позову повністю, вказуючи що позов є безпідставними, необґрунтованим. Серед іншого, у поясненнях зазначено, що поновлення позивача на посаді в Генеральній прокуратурі України за рішенням суду у вересні 2021 року не свідчить про автоматичне відновлення його повноважень з реалізації функцій прокуратури. Представником відповідача наголошено, що після поновлення на посаді в Генеральній прокуратурі України, ОСОБА_1 за відсутності поважних причин не з`являвся на роботі, чим порушив законодавство України про працю та правила внутрішнього трудового розпорядку, тобто фактично у такий спосіб ухилився від виконання службових обов`язків, покладених на нього Департаментом кадрової роботи та держаної служби та надав відповідні табелі обліку робочого часу.

23.09.2024 підготовче судове засідання відкладено до 14.10.2024 до 15:30 год.

14.10.2024 підготовче судове засідання відкладено до 31.10.2024 до 09:30 год.

Ухвалою суду від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 05.12.2024 на 09:30 год.

В судовому засіданні 05.12.2024 оголошено перерву до 12.12.2024 на 10:00 год.

В судовому засіданні 12.12.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не є спірним у справі, що ОСОБА_1 в органах прокуратури працював з липня 1991 року.

При цьому, 23.10.2014 наказом Генерального прокурора України №2491-ц позивача було звільнено з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України на підставі п.7-2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/18250/14 від 18.04.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23.10.2014 №2491-ц про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

Зобов`язано Генеральну прокуратуру України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.10.2019 у розмірі 1 251 639,65грн. (один мільйон двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот тридцять дев`ять гривень, 65 копійок).

Зобов`язано Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 23 405,55грн. (двадцять три тисячі чотириста п`ять гривень, 55 копійок).

Постановою Верховного Суду від 18.06.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі змінено в мотивувальній частині, а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення судів залишено без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2021 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 1 634 523,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 50 440,74 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2021 змінено, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступним чином:

"Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01601, м.Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 1 688 944,43 грн (один мільйон шістсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 43 коп.)".

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року залишено без змін.

На виконання вимог судового рішення, Генеральним прокурором прийнято відповідний наказ за №1401ц від 28.09.2021 про поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Поряд з цим, із 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора (наказ Генерального прокурора від 23.12.2019 за №351), який є правонаступником Генеральної прокуратури України.

Відповідно до абз.1 п.7, п.9 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

У зв`язку із цим, позивачем 07.10.2021 подано заяву про переведення його на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

З матеріалів справи судом встановлено та учасниками справи підтверджено, що ОСОБА_1 успішно пройдено два етапи атестації, а саме: 1) іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, результати якого опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора; 2) іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, результати якого опубліковано на сайті Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи успішне проходження перших двох етапів атестації, позивача було допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового практичного завдання.

Рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора (далі Кадрова комісія) від 19.04.2024 (протокол №78) позивача було включено до графіку проведення співбесід, яку призначено на 02.05.2024. На підставі рішення Кадрової комісії від 02.05.2024 (протокол №80), співбесіду було продовжено.

Надалі, рішенням Кадрової комісії від 14.05.2024 (протокол №83) позивача було включено до графіку проведення співбесіди, призначеної на 23.05.2024.

23.05.2024 Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора, прийнято Рішення №3 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" (далі також Рішення про неуспішне проходження атестації).

За змістом такого рішення останнє прийняте з огляду на вимоги пунктів 13, 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та пункту 6 розділу І, пункту 16 розділу ІV Порядку проходження прокурором атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 "Пpо затвердження Порядку проходження прокурорами атестації", враховуючи, що під час проведення співбесіди Кадрова комісія Офісу Генерального прокурора з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури професійної етики та України ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

У розділі ІІІ "Мотиви ухвалення рішення та висновки Комісії" Рішення про неуспішне проходження атестації зазначено, що оскільки прокурор не надав підтвердження отримання своїми тестем та тещею жодних доходів, зокрема таких, які могли би бути використані для будівництва житлового будинку за період з 2005 по 2011 роки в розмірі 400 000 грн., то Комісія має обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів на будівництво житлового будинку площею 849,2 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї проживають з моменту його будівництва.

Наказом Генерального прокурора "Про звільнення" від 08.07.2024 № 1109 ц ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10.07.2024 на підставі Рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України № 113-IX від 19.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури") (далі також Наказ про звільнення).

Не погоджуючись із своїм звільненням з посади та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначаються Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону №1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

25.09.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (далі - Закон №113-ІХ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно з пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2010 № 1697.

За приписами пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Як встановлено у пунктах 10-14 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, не проходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Пунктами 16-17 розділу ІІ Закону №113-ІХ визначено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.

У відповідності до вимог пункту 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Підпунктом 8 пункту 22 розділу ІІ Закону №113-ІХ установлено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року Генеральний прокурор визначає, крім іншого, перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора 03.10.2019 №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі також - Порядок № 221, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до якого наказами Генерального прокурора від 17.12.2019 №336, від 04.02.2020 №65 та від 19.02.2020 №102 вносились зміни.

Абзацами 1, 3 пункту 2 розділу І Порядку №221 визначено, що атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) кадрові комісії обласних прокуратур.

Пунктом 4 розділу І Порядку №221 визначено, що порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Пунктами 7-11 розділу І Порядку №221 визначено, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді.

Заява підписується прокурором особисто.

Особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Пунктами 1-5 Розділу ІІ Порядку №221 передбачено наступне.

Після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу І цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Порядку №221 визначено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у пункті 4 розділу ІІ цього Порядку.

Порядок роботи кадрових комісій, що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", Закону України "Про прокуратуру", визначається Порядком, затвердженим наказом Генерального прокурора 17.10.2019 № 233 (далі також Порядок №233).

Згідно із положеннями пункту 2 Порядку №233 комісії забезпечують проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом України "Про прокуратуру", розділом ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", цим Порядком та іншими нормативними актами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку №233 для здійснення повноважень, передбачених абзацами другим і третім пункту 2 цього Порядку, утворюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох особи, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

Пунктом 4 Порядку №233 визначено, що склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря.

Згідно із пунктом 11 Порядку №233 комісія може приймати процедурні рішення, пов`язані з її діяльністю.

Абзацом 3 пункту 12 Порядку №233 визначено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Відповідно до абзацу 1 пункту 18 Порядку №233 при реалізації комісіями повноважень з проведення атестації, списки прокурорів формуються рівномірно в алфавітному порядку перед кожним етапом атестації та розподіляються між комісіями за погодженням з Генеральним прокурором. Включення прокурора до списку, що формується перед першим етапом атестації, здійснюється лише за умови відповідності його заяви формі, визначеній у додатку 2 до Порядку проходження прокурорами атестації.

Згідно із пунктом 19 Порідку №233 перелік і склад комісій затверджується наказами Генерального прокурора. У разі необхідності перелік і склад комісій може бути змінений Генеральним прокурором, у тому числі на підставі заяви члена комісії про вихід з її складу.

Зміна члена комісії, делегованого до її складу міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями, здійснюється за їх пропозицією у зв`язку зі зверненням Генерального прокурора про делегування кандидата у визначений ним строк. У разі ненадання кандидата для заміни у визначений строк, Генеральний прокурор призначає до складу комісії особу на власний розсуд.

Як встановлено судом, позивач добровільно погодився на проходження атестації щодо нього та подав відповідну заяву.

Суд враховує, що подавши заяву про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестацію, позивач тим самим підтвердив, що він ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації, погодився на їх застосування та, маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності, розумів правові наслідки не проходження атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом №113-IX.

У ході судового розгляду судом встановлено, що єдиною підставою для прийняття рішення про звільнення позивача з роботи, було ненадання ОСОБА_1 підтвердження щодо отримання тестем та тещою доходів у розмірі 400 000 грн., які могли бути використані для будівництва житлового будинку за період з 2005 по 2011 роки, у зв`язку з чим, Кадрова комісія зробила висновок про наявність обґрунтованого сумніву щодо законності джерел походження коштів на будівництво житлового будинку площею 849,2 кв.м., в якому позивач та члени його сім`ї проживають.

Як зазначалося стороною позивача, під час проведених співбесіди йому не було достеменно зрозуміло, що сумнів виник саме щодо коштів його тестя та тещі, адже, досліджувалося широке коло питань та причиною перенесення першої співбесіди була необхідність з`ясування додаткової інформації, яка не стосувалася тестя та тещі (протокол №80 від 02.05.2024).

Водночас, на усі питання Кадрової комісії було належним чином надано пояснення, у тому числі щодо тих, які надходили на електронну адресу, у зв`язку з чим, позивач був переконаний у відсутності сумнівів щодо його професійної етики та доброчесності, а також професійної компетентності. Більше того, члени Кадрової комісії не озвучували, які саме сумніви виникли.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дружині позивача - ОСОБА_2 , та його дочці - ОСОБА_3 , з 08.04.2019 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 849,2 кв.м., що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Київської області. Житлова площа будинку складає 274 кв.м. Згідно опису будинок включає альтанку, погріб, будинок охорони, тенісний корт, вимощення, басейн та огорожу. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №162703382 від 08.04.2019.

Позивачу дане майно належить лише на праві користування, про що зазначено в поданих ним деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вказані об`єкти нерухомого майна перейшли у власність дружини та дочки позивача на підставі Договору дарування житлового будинку №231 від 08.04.2019, а саме: від його тещі - ОСОБА_4 .

Відповідно до зазначеного договору дарування вартість об`єктів визначена у розмірі 200 000 грн. Сторонами була обумовлена умовна їх вартість, оскільки, дарування майна не оподатковується, а проведення оцінки не є обов`язковим та і потреби у цьому не виникало.

Документом, що підтверджував право власності на житловий будинок, який належить ОСОБА_4 , є Договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мурзак С.О. 27 грудня 2011 року за р. № 452. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" 28.12.2011, реєстраційний номер: 25852827, номер запису: 1819 в книзі: 5.

Поряд з цим, судом також встановлено та не було враховано Кадровою комісією, що першочергово право власності на вищевказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами було оформлено саме на дружину ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.12.2008 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21405120 від 25.12.2008.

Тому, посилання у спірному рішенні на те, що першим власником об`єктів нерухомості була теща позивача - ОСОБА_4 , не відповідає дійсності.

Разом з цим, остання набула право власності на житловий будинок на підставі Договору дарування №452 від 27.12.2011 (вказане зазначено в Договорі дарування житлового будинку від 08.04.2019), який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

За змістом пояснень сторони позивача, рішення щодо оформлення даного договору дарування за №452 від 27.12.2011 прийнято у зв`язку із сімейними стосунками, які склалися, а саме: підозри тещі позивача щодо того, що він може розлучитися з її дочкою та виникнуть питання щодо права власності на будинок.

Так, житловий будинок 2008 року побудови, однак, фактично будівництво було розпочато на початку 2005 року і основні роботи тривали 5 років, про, що також було зазначено у письмових поясненнях позивача, скерованих до комісії та описані факти у спірному рішенні не ставляться під сумнів. Також Кадровій комісії вказувалося, що додаткові роботи з будівництва об`єктів тривали ще довгий час після введення будинку в експлуатацію.

Будівництво здійснювалося як за рахунок власних спільних з дружиною коштів позивача, так і за рахунок коштів, вкладених в будівництво батьками дружини, що відповідачами жодним чином не спростовано.

Окрім цього, позивач пояснював Кадровій комісії, що до будівельних робіт залучалися його родичі, видом діяльності яких були будівельно-ремонтні роботи, що суттєво дозволило заощадити. На підтвердження вказаного до позову долучено письмові пояснення ОСОБА_5 , який є чоловіком сестри позивача та був одним з тих, хто здійснював будівельні роботи.

Проте, зазначене не було взято до уваги Кадровою комісією.

Також, з пояснень сторони позивача встановлено, що станом на час початку будівництва, між сім`ями (позивача та його тещею з тестем) було обумовлено їх спільне проживання в будинку, проте, фактично теща впродовж життя приїздила на недовгий час. Постійно в будинку проживав позивач, його дружина та двоє їх спільних дітей.

Надалі, у зв`язку із похилим віком та проблемами зі здоров`ям, тещою - ОСОБА_4 , вирішено подарувати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами дочці ОСОБА_2 , а також внучці ОСОБА_3 в рівних частках про, що зазначалося вище.

Враховуючи тривалий час, який пройшов з моменту будівництва зазначених об`єктів нерухомості, позивачем, в наданих Кадровій комісії поясненнях вказано орієнтовну їх вартість, а саме 800 000 грн. Назвати точну загальну суму будівництва було неможливо, оскільки, не збереглися жодні записи щодо здійснених витрат, чеки та інші фінансові документи.

У спірному рішенні комісії зазначено про неточність висловлень позивача щодо розміру вкладених батьками дружини коштів, проте, це є зрозумілим, оскільки, з часу будівництва пройшло майже 20 років та й батьки дружини уже померли, а також як зазначалося вище, відсутнє документальне підтвердження витрат на будівництво.

Під час другої співбесіди, на запитання Кадрової комісії позивач вказав орієнтовну суму коштів, вкладених тещою та тестем у будівництво об`єктів нерухомого майна -приблизно 400 000 грн., джерело походження яких і викликало сумнів в комісії.

На запитання Кадрової комісії щодо джерел походження коштів тестя ОСОБА_6 та тещі ОСОБА_4 на будівництво будинку, позивач повідомив, що його тесть близько 40 років працював лісником, а теща працювала в колгоспі та різноробочою в кар`єрі.

Разом з цим, позивач пояснював ОСОБА_7 комісії, що значна частина доходу батьків дружини була неофіційною, оскільки, тесть та теща упродовж спільного сімейного життя займалися сільським господарством, в тому числі, вигодовуванням та продажем худоби (биків та корів), виготовленням та продажем молочної продукції (молока та сиру), а також у літній сезон збиранням та продажем лісових ягід (чорниця, журавлина, ожина), що неможливо документально підтвердити. Завдяки цьому та в сукупності з офіційними доходами ними було накопичено готівкові кошти.

Окрім цього, позивач Кадровій комісії повідомляв, що тесть, ОСОБА_6 працюючи лісником також отримував частину заробітної плати лісодеревиною, яка в тому числі і була використана під час будівництва, а саме з цієї деревини були виготовлені в даному будинку вікна, двері, покрівля та інші необхідні для будівництва столярні матеріали. Проте, вказані пояснення не були взяті до уваги.

При цьому, позивачу невідомо про інші можливі доходи тестя та тещі. Більше того, позивачу також невідомо, яку точну суму коштів за життя ними було накопичено.

Згідно трудової книжки ОСОБА_6 був працевлаштований в лісництві з 27.04.1954 та звільнений у зв`язку з виходом на пенсію 08.12.1993. ОСОБА_4 була працевлаштована з 14.04.1952 та звільнена у зв`язку з виходом на пенсію 12.06.1986.

Тесть та теща позивача, станом на 2005 рік, перебували в шлюбі уже більше 48 років (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ), а тому, з урахуванням вищевказаного, вони об`єктивно могли накопичити зазначені кошти, якими і розпорядилися на власний розсуд.

Суд зазначає, що вищевказана сума коштів не була надана відразу, кошти вкладалися поступово та їх розмір визначався за рішенням батьків дружини позивача, а після смерті ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 від 07.12.2005) розмір визначався за рішенням тещі ОСОБА_4 , тобто, кожного разу впродовж 2005-2011 років надавалася різна сума коштів для будівництва, залежно від потреб.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 ).

Суд наголошує, що станом на дату проведення співбесіди, батьки дружини позивача померли, а тому, об`єктивно неможливо було надати документальне підтвердження їх офіційних доходів.

Щодо законності джерел проходження коштів на будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які належить дружині та дочці прокурора, то суд зауважує таке.

У своєму рішенні кадрова комісія вказала, що ОСОБА_1 не надав підтвердження отримання своїми тестем та тещою жодних доходів, зокрема таких, які б могли би бути використані для будівництва житлового будинку за період з 2005 по 2011 роки у розмірі 400000 грн., а тому у комісії виник обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів на будівництво житлового будинку площею 849,2 кв.м, в якому прокурор та члени його сім`ї проживають з моменту його будівництва.

Вказане стало підставою для висновку про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності.

При вирішенні спору суд враховує, що в чинному законодавстві немає конкретних критеріїв доброчесності прокурора, що в певній мірі надає кадровій комісії неконтрольовану свободу розсуду в питанні її оцінки.

За наданим Верховним Судом визначенням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №9901/355/21) доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.

При цьому, пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Проте, в оскаржуваному Рішенні про неуспішне проходження атестації від 23.05.2024 №3, окрім суб`єктивних сумнівів, не було зазначено конкретної інформації, яка б з урахуванням наданих позивачем пояснень та аргументів, вплинула на формування у членів кадрової комісії Офісу Генерального прокурора об`єктивного переконання про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності.

Не наведено вказаної інформацію і представником відповідача під час розгляду справи по суті, відсутня вона і в матеріалах засідання кадрової комісії.

Саме тому, суд критично оцінює вищезгадану позицію кадрової комісії, оскільки остання обмежилася лише констатацією наявності у окремих членів комісії сумнівів щодо законності джерел походження коштів на будівництво житлового будинку, отриманих тестем та тещою позивача, при цьому на зазначивши як це безпосередньо пов`язано із встановленням доброчесності самого прокурора.

Аналогічного правового висновку про обов`язковість наявності конкретної інформації, що стосується доброчесності саме особи, яка проходить атестацію, дійшов у своїх судових рішеннях і Верховний Суд.

Так, відповідно до п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №9901/66/19, п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/88/19 в умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінки, а особливо коли йдеться про оцінку таких загальних критеріїв "як доброчесність" і "суспільна довіра", оцінювання завжди має суб`єктивний характер. За таких обставин вирішальним є особисте переконання кожного члена складу комісії, яке зрештою і визначає характер їх голосування.

Достатнім є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих особою пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо її достатньої відповідності цим критеріям.

В оскаржуваному рішенні відсутня належна мотивація (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень кадрової комісії), що надало б можливість суду перевірити, які докази були покладені комісією в обґрунтування оскаржуваного рішення кадрової комісії.

При цьому, суд враховує, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася комісія, коли оцінювала прокурора під час проведення співбесіди, тобто встановити мотиви ухваленого рішення (постанова Верховного Суду від 11.04.2024 у справі №420/10138/20).

На переконання суду, оспорюване рішення кадрової комісії не містить мотивів, з яких комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації позивачем, оскільки засновано на наявності начебто обґрунтованих, проте не підтверджених належними та допустимими доказами, сумнівів членів комісії щодо його доброчесності. Фактично, такі висновки є припущеннями, що не дає змоги суду встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення такого рішення, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, інформація про існування таких доказів відсутня і у тексті оскаржуваного рішення Комісії.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1)дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2)послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.

Відповідно до п. пунктів 9, 10, 11 розділу IV Порядку №221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Так, спори щодо оскарження рішень кадрових комісій про неуспішне проходження прокурорами атестації належать до компетенції адміністративних судів. Отже, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено вище.

При цьому висновок Кадрової комісії не містить належного обґрунтування не прийняття до уваги пояснень позивача, а також офіційних результатів попередньо проведених перевірок та поданих позивачем декларацій щодо придбаного майна.

Суд зазначає, що зміст спірного рішення містить виключно висновок про наявність у комісії "обґрунтованих сумнівів" щодо наявності обґрунтованого сумніву у тому, що спосіб життя прокурора відповідає задекларованим доходам, а також на його відповідність займаній посаді за критерієм доброчесності, без наведення у такому рішенні належної та достатньої для будь-якого аналізу деталізації причин, на основі яких комісія дійшла до таких висновків, а також без посилань на перелік документів чи зібраних матеріалів, які підтверджують викладене у рішенні.

Суд вважає, що зазначені висновки кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів.

У той же час, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Наявність у НАЗК виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, яка полягає, зокрема, у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення суб`єкта декларування, не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності відповідно до положень Закону №113-ІХ.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених в постанові від 06.10.2022 у справі №420/6029/21, рішення комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критерію доброчесності, має не просто містити мотиваційну частину, а необхідно, щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію та посилання на порушення прокурором вимог доброчесності.

Відповідно до позиції Верховного Суду у цій категорії спорів, яка викладена, зокрема у постанові від 07.07.2022 у справі №560/214/20, рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Отож рішення кадрової комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям компетентності, професійної етики або доброчесності, не просто містило мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документами, які перевіряються, і які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Суд зауважує, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків.

Так, відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Табелі обліку робочого часу не є належними доказами у даній справі, оскільки предметом судового розгляду є протиправність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації у зв`язку із невідповідністю вимогам прокурора професійної етики та доброчесності, а не порушення трудової дисципліни.

Відтак, на переконання суду, Рішення №3 кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 23.05.2024 та виданий на його основі наказ Генерального прокурора №1109ц від 08.07.2024 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10 липня 2024 року, прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України (п.1 ч.2 ст.2 КАС України).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування означених рішень.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 по справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає на те, що за висновками Верховного Суду, наведеними, зокрема, у постанові від 20.01.2021 у справі №804/958/16, з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме: суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Суд зауважує, що в разі відсутності посади, яку позивач обіймав перед звільненням (з об`ємом повноважень, які існували на дату звільнення), відповідач повинен виконати рішення суду про його поновлення на цій посаді, а тоді вирішувати питання про його подальше працевлаштування з урахуванням відповідних змін в організації праці.

Відтак, враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є поновлення його на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України.

Відповідно до 2.27 наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Враховуючи наведене, належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити його на попередній займаній посаді, з якої його було звільнено з наступного робочого дня після звільнення, тобто з 11.07.2024.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.9 ст.235 КЗпП України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді з 11.07.2024.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд виходить з наступного.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01.07.1949 №95 "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При цьому, вбачається неможливість встановити день фактичного поновлення позивача на посаді шляхом прийняття про це відповідного наказу на виконання рішення суду, тому вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період вимушеного прогулу підлягає до задоволення у спосіб стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня, наступного за днем звільнення (11.07.2024), до дня прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді.

Згідно з довідкою Офісу Генерального прокурора № 21-497зп від 23.07.2024, середня заробітна плата ОСОБА_1 обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню з займаної посади та складає 104 000 грн. (52 000 грн. * 2 місяці).

Відповідно до даної довідки середньоденний заробіток позивача становить 2 418,60 грн. (104 000 грн. : 43 робочі дні).

Вказана довідка є чинною, ніким не оспореною та не скасованою. Відповідно, правові підстави для її неврахування судом відсутні.

Щодо розрахунку середньоденного заробітку позивача з урахуванням заробітної плати прокурора, що визначається відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру", то слід зазначити, що предметом судового розгляду даної справи не є структура та умови оплати праці позивача та правомірність обчислення її розміру.

Поряд із цим суд враховує, що пунктом 10 Порядку №100 передбачалося, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 (далі Постанова №1213), яка набрала чинності 12.12.2020, пункт 10 Порядку №100 виключено.

Згідно постанови Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №826/17614/14 викладено правову позицію, відповідно до якої у зв`язку з виключенням пункту 10 Порядку №100 з 12.12.2020 відсутні правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення для цілей обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Подібну правову позицію Верховний Суд неодноразово висловлював також у постановах від 04.11.2021 у справі №826/6301/15, від 09.12.2021 у справі №340/588/20, від 20.01.2022 у справі №826/17709/14, від 04.10.2022 №826/18033/14, від 22.02.2023, від 14.09.2023 у справах № 826/17709/14 та № 813/7874/14.

Відповідно до ч.6 ст.6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 №2136-ІХ, який набрав чинності з 24.03.2022, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої п`ятої статті 67 та статей 71 73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено по день винесення судом цього рішення.

Отже, упродовж дії воєнного стану офіційних святкових та неробочих днів в Україні немає.

Відповідно, кількість робочих днів з 11.07.2024 по 12.12.2024 становить 111 днів.

Враховуючи вищезазначене, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2024 по 12.12.2024 складає 268464, 60 грн. (з розрахунку: 111 робочих днів*2418,60 грн.) (без відрахування податків та обов`язкових платежів).

Суд зазначає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, який підлягає стягненню із відповідача 1, є обґрунтованим в силу конституційних гарантій держави щодо захисту особи на працю, від незаконного звільнення, зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді (відповідно до статті 235 КЗпП України), яка полягає саме у компенсації втраченого заробітку, який би отримував позивач як прокурор будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили.

Пунктом 2 частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з довідкою Офісу Генерального прокурора від 23.07.2024 №21-497зп, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 51999,90 грн.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Тому, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №3 від 23.05.2024 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".

Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №1109ц від 08.07.2024, яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10.07.2024.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України з 11.07.2024.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11.07.2024 по 12.12.2024 в сумі 268464, 60 грн, (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту Генеральної прокуратури України з 11.07.2024.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 51999,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034051) Відповідач - Кадрова комісія Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034051)

Повний текст рішення складений 20 грудня 2024 року

Суддя С.А. Борискін