Справа № 460/9896/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/9896/23 пров. № А/857/20061/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Кухтея Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року (суддя Махаринець Д.Є., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №460/9896/23 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі відповідач-3), в якому, з урахуванням заяви про збільшення і зміну позовних вимог, просив: 1) визнати таким, що є незаконним (протиправним) та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 від 21.02.2022 (по стройовій частині) №34; 2) з метою забезпечення виконання вердикту суду та зобов`язань держави перед військовослужбовцями відновити позивача ОСОБА_1 у статусі начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 3) солідарно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача грошове забезпечення за період з 22.02.2022 до моменту негайного поновлення на посаді, а саме: - 8714,13 грн грошового забезпечення за 13 робочих днів липня 2021; - 45240,97 грн грошового забезпечення за період з 01.08. по 31.10.2021; - 73734,95 грн грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 02.12.2016 до теперішнього часу; - 73734,95 грн відпускних за період з 02.12.2016 до теперішнього часу; - 30000,00 грн компенсації за невикористане майно за період з 02.12.2016 до теперішнього часу; - 15000,00 грн індексації за період з 01.01.2015 до 28.02.2018; - 228,00 грн за відрядження у в/ч НОМЕР_2 - 10 та 19.11.2021; - 90000,00 грн матеріальної допомоги за період 2016-2021 для вирішення соціально-побутових питань; - 36530,61 грн одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний місяць служби, але не менше як 25% місячного грошового забезпечення, за 61 повних календарних місяці служби за період з 01.12.2016 по 31.12.2021; - 4000,00 грн грошового забезпечення за 5 робочих днів лютого 2022 року; - одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я; 4) зобов`язати відповідача-2 виконати вимогу ч.15 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (щодо надання невикористаної щорічної основної відпустки); 5) солідарно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 443006,16 грн..

Відповідач-1 і відповідач-2 позовних вимог не визнали, кожен подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у яких просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що предметом даного спору, як об`єкту спірних правовідносин, була виключно процедура, за якою було здійснено звільнення позивача, а не підставу, однак суд залишив її поза увагою, сконцентрувавши свої зусилля на законі, який встановлює право перебувати на службі у ЗСУ. Станом на сьогодні не існує документу, яким зафіксовано, що позивачу вручено належним чином посвідчену копію наказу/витягу з нього командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » бригадного генерала ОСОБА_3 від 22.12.2021 року (по особовому складу) №448 та ознайомлено з його змістом. Це ж саме стосується і наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 по стройовій частині №34 від 21.02.2022. Не погоджується скаржник і з висновком суду про неможливість поновлення на посаді через досягнення позивачем граничного віку перебування на службі, передбаченого п.5 ч.1 ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того вказує скаржник, що станом на 10.01.2022 належні йому суми не виплатили. При цьому, суд не здійснив розрахунків, які ж суми коштів винні позивачу і за що саме.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 25.07.2024, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 у званні майора запасу був мобілізований до лав Збройних Сил України 12.08.2015 року та демобілізований 01.12.2016 року.

На підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №168 від 28.10.2016 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 та усіх видів забезпечення з 01.12.2016 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року (справа №826/5470/17) визнано протиправним та скасовано п.3 § 1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 року № 590, виданого відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», яким майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_6 , серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас. Визнано протиправним та скасовано п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) № 168 від 28.10.2016 року, яким майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення. Поновлено майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_6 з 02 грудня 2016 року. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на загальну суму 443006,16 грн. (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті). Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

На виконання цієї постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року (справа №826/5470/17), наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України №295 від 09.09.2021 року позивача поновлено на посаді.

За розпорядженням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 05.11.2021року №8295/6 Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено огляд ОСОБА_1 - начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 . За результатом проходження ВЛК 19 листопада 2021 року Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було надано Свідоцтво про хворобу №263, де зазначено, що ОСОБА_1 1959 р.н. непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 28-зв-30).

Наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №448 від 22 грудня 2021 року майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 звільнено у відставку за пп.б п.1 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №34 від 21 лютого 2022 року майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року № 448 у відставку за підпунктом б пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, без права носіння військової форми одягу, вважати, що з 21 лютого 2022 року справи та посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 лютого 2022 року виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та всіх видів забезпечення. Підстава: наказ командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 у відставку за підпунктом «б» п.1 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я та рапорт ОСОБА_1 від 21.02.2022р. №820.

У цьому Наказі також вказано:

- вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 09 років 05 місяців 28 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 09 років 05 місяців 28 днів;

- щорічна основна відпустка за 2021 рік не надавалася. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення, передбачену розділом 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 за 2021 рік;

- відповідно до абзацу третього п.14 ст.10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, виплатити грошову компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік;

- виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №6393, за 5 календарних років;

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, що належало до видачі.

Зазначені обставини встановлені Закарпатським окружним адміністративним судом у справі №309/589/22 (рішення від 20 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 15.02.2023, https://reestr.court.gov.ua/Review/107511898), які в силу вимог статті 78 КАС України доказуванню не підлягає.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розглядуваній справі встановлено, що 21.02.2022 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) №34 майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 у відставку за підпунктом б пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, з 21 лютого 2022 року виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та всіх видів забезпечення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно врахував наступне правове регулювання.

Пунктами "а" та "б" частини першої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-XII) визначено підстави звільнення військовослужбовців з військової служби у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби. У відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, що з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами або 3 цієї частини, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служ військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України (пп."є" п.1 ч.8 ст.26 Закону №2232-XII).

Пунктом 1 Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/21 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 постановлено провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію", крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Відповідно до приписів ч.10 ст.1 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із п.1.1 гл.1 р.1 Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.1.2 гл.1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Відповідно до п.10 ст.14 Закону №2232-ХІІ, за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно із ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ, особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Положення па проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Так, п.240 Положення встановлено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.

При цьому, згідно вказаного вище пункту після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до п.6.1. Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин начальниками гарнізонів, штатних ВЛК. військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служба правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Як достовірно встановлено судом, за результатом проходження ВЛК 19 листопада 2021 року Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 видано Свідоцтво про хворобу №263, у якому зазначено, що позивач непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

На підставі вказаного Висновку виданий наказ командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 про звільнення у відставку за пп. б п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, без права носіння військової форми одягу.

Цей Наказ №448 від 22 грудня 2021 року являється чинним і не оскаржений у визначеному законодавством порядку. Саме на підставі цього Наказу і було винесено спірний Наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) №34 від 21 лютого 2022 року.

Крім цього, у справі №309/589/22 Закарпатський окружний адміністративний суд ухваливши рішення від 20.09.2022 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , встановив, що 09.12.2021 позивач власноручно написав рапорт, яким клопотав перед вищим командуванням про своє звільнення з військової служби за станом здоров`я, оскільки перебував на військовій службі понад гранично допустимий вік.

Вказана обставина має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Копія цього рапорту від 09.12.2021 наявна в матеріалах розглядуваної справи (а.с.53).

Відповідно до ст.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.22 Закону №2232-ХІІ в редакції на час прийняття наказу командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448, для військовослужбовців старшого офіцерського складу граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років.

Згідно із ч.2 цієї статті Закону, військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно пункту "б" ч.1 ст.26 Закону №2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Враховуючи, що позивач здійснював активні дії для завершення військової служби, подаючи відповідний рапорт, тому його звільнення відповідало його бажанню припинити військову службу.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведене правове регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.02.2022 (по стройовій частині) №34 про звільнення та виключення з військового обліку ОСОБА_1 є законним і скасуванню не підлягає.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог про визнання незаконним (протиправним) та скасування Наказу №34 від 21.02.2022 (по стройовій частині) та про поновлення позивача на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Водночас, як видно з цього спірного Наказу, позивач з 21.02.2022 року виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та всіх видів забезпечення. Вказаним Наказом вирішено питання щодо виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік, одноразової грошової допомоги по звільненню за 5 календарних років, грошової компенсації вартості речового майна, що належало до видачі.

Вказані виплати узгоджується з нормами законодавства, які передбачають проведення розрахунку при звільненні особи з військової служби. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідні суми грошового забезпечення, компенсації, які просить стягнути позивач, не включені до наказу та не виплачені при звільнені, у тому числі, що такі суми не виплачені при проходженні військової служби або ж на виконання судового рішення.

Таким чином, з врахуванням фактичних обставин справи та за відсутності підстав для поновлення позивача на посаді із 22.02.2022, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_5 та із ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь позивача грошового забезпечення за період вимушеного прогулу із 22.02.2022 до моменту поновлення на посаді, а саме: - 8714,13 грн грошового забезпечення; - 45240,97 грн грошового забезпечення; - 73734,95 грн грошової допомоги на оздоровлення; - 73734,95 грн відпускних; - 30000,00 грн компенсації за невикористане майно; - 15000,00 грн індексації; - 228,00 грн за відрядження; - 90000,00 грн матеріальної допомоги; - 36530,61 грн одноразової грошової допомоги; - 4000,00 грн грошового забезпечення; - одноразової грошової допомоги.

Відносно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 443006,16 грн, то суд першої інстанції правильно вказав, що позивач не обґрунтував розмір заявленої ним моральної шкоди в розмірі 443006,16 грн., її розрахунок, також не подав обґрунтованих доказів, які б давали можливість визначити будь-який розмір моральної шкоди, якщо така спричинена позивачу.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

Отже, з врахуванням наведеного та за відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_5 та із ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів також враховує, що позивачем заявлено позовну вимогу про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 виконати вимогу ч.15 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (щодо надання невикористаної щорічної основної відпустки).

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до частини 15 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції на час розглядуваних правовідносин) встановлено, що у разі звільнення військовослужбовців зі служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх зі служби. Датою звільнення військовослужбовця зі служби у такому разі є останній день відпустки. У разі звільнення військовослужбовця зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту невикористана ним щорічна основна відпустка за його бажанням може надаватися й тоді, коли час цієї відпустки повністю або частково перевищує строк контракту. У цьому випадку дія такого контракту продовжується до закінчення відпустки.

За результатами аналізу фактичних обставин справи та наявного доказового обгрунтування у спірних правовідносинах у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для формування висновку про те, що при звільненні позивача з військової служби на підставі наказів №448 від 22 грудня 2021 року (по особовому складу) та №34 від 21 лютого 2022 року (по стройовій частині) залишилось невирішеним питання щодо невикористання позивачем щорічної основної відпустки.

Тому, являється безпідставною вимога позивача до відповідача-2 про зобов`язання вчинити дії щодо надання невикористаної щорічної основної відпустки.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року в адміністративній справі №460/9896/23 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення і моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Р. Й. Коваль
Р. В. Кухтей