Справа № 480/7219/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2024 р.Справа № 480/7219/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Суддя-доповідач Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 року по справі № 480/7219/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 року повернуто позивачу без розгляду заяву ОСОБА_1 від 30.09.2024, яка іменується ЧЕТВЕРТИЙ ПОВТОРНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ ПОЗОВ по справі №480/7219/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Позивач також заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", якою встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення, а отже і за подачу апеляційної скарги він теж звільнений від сплати судового збору. Крім того, заявник просить звільнити від сплати судового збору посилаючись на постанову Верховного Суду України від 30 червня 2015 року у справі №826/18593/14. Також заявник посилається на ст. 8 Закону України "Про судовий збір" якою позивач звільняється від його сплати якщо предметом позову є захист соціальних прав за ст. 46 Конституції на належний розмір пенсії та на ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за якими судовий збір не справляється.

Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до пп. 2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028,00 грн.

Зазначене положення стосується подання апеляційних на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2018 року справі № 915/955/15.

Згідно із ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Щодо посилання позивача на звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, положення п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані при зверненні до апеляційного суду за оскарженням не будь-якого рішення/дій суб`єкта владних повноважень, таким рішенням/діями повинна бути заподіяна шкода.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Зі змісту позовної вимоги встановлено, що позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2018, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та премій, в розмірах, зазначених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2020 № 52135, а також стягнути з Головного управління ПФУ України в Сумській області моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Отже, предметом спору не є вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, а тому застосування п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" у даному випадку є недоречним.

Колегія суддів вважає, що посилання заявника на підстави звільнення від сплати судового збору згідно Закону України Про захист прав споживачів, є безпідставним, оскільки предметом спору не є захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України Про захист прав споживачів, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За визначенням ст. 1 цього Закону споживач, це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, в спірних правовідносинах позивач не є споживачем, а тому пільги встановлені при сплаті судового збору до даної категорії осіб на нього не розповсюджуються.

Щодо посилання позивача на звільнення його від сплати судового збору, оскільки предметом позову є соціальний захист його прав.

Право на зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати на підставі ч.1 ст.8 Закону України Про судовий збір надано суду за клопотання особи.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України Про судовий збір суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою вказаної статті Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведених положень Закону вбачається, що їх застосування підлягає виключно до осіб, рівень статків яких обмежений, з метою усунення для таких осіб перешкод фінансового характеру для доступу до правосуддя. Інших, ніж незадовільний майновий стан особи, підстав законодавством не визначено.

Отже, з аналізу ч.1 п.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що для визначення майнового стану скаржника, суд має з`ясувати чи перевищує розмір судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Таким чином, належним та допустимим доказом майнового стану заявника є інформація про його доходи за попередній календарний рік.

Оскільки апеляційна скарга подана до суду 12.12.2024, тому належними доказами для визначення майнового стану скаржника мають бути відомості, що містять інформацію про доходи позивача за 2023 рік.

Проте, таких доказів позивачем до апеляційного суду не надано та матеріали справи не містять.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Суд вказує, що скаржником не надано належних доказів, які б свідчили про його скрутний матеріальний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Також колегія суддів не приймає посилання заявника на постанови Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №240/6150/18 та від 16.10.2020 у справі № 160/5528/19 як на підставу для звільнення від сплати судового збору та вважає їх недоречними, оскільки у вказаних рішеннях суд дійшов висновку, що судовий збір не слід сплачувати тільки при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом. Натомість, ухвала суду про залишення відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є об`єктом справляння судового збору.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду викладеної у постановах від 22.09.2021 у справі №640/11897/19, від 27.01.2022 у справі № 280/6833/20.

Разом з тим, доводи заявника щодо необхідності звільнення від сплати судового збору та неспроможності сплатити судовий збір не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами, а отже, не є достатньою і необхідною підставою для звільнення від сплати судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, тому таке клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 73, 74, 133 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський