Справа № 520/15572/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 грудня 2024 року № 520/15572/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3,м. Тернопіль,46001, ) третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії № 56 від 27 травня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ОСОБА_1 .

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік та призначити їй пенсію за віком з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 20.05.2024 року.

- Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області на користь позивача судові витрати.

- Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області на користь позивача правові витрати в розмірі 11000 (одинадцять) тисяч гривень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 року було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив в якому проти позову заперечував з підстав викладених у ньому.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ).

Третя особа, подала до суду письмові пояснення в яких також проти позову заперечувала, з підстав викладених у цих поясненнях.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Позивачу ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 60 років.

У квітні 2024 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до територіального органу Пенсійного фонду України. У відповідь на звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області направило Рішення про відмову у призначенні пенсії № 56, яке було прийняте 27 травня 2024 року начальником відділу призначення пенсій та головним спеціалістом відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно Рішення № 56 від 27 травня 2024 року про відмову у призначенні пенсії: дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 20 травня 2024 року; Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить б0 років; вік заявника-60 років 02 місяці; необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» становить 31 рік; страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік, оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення, яке виконано неналежним чином. На підставі вищевказаного, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу-31 рік.

Позивач не погодився з висновками, викладеними у Рішенні про відмову у призначенні пенсії № 56 від 27 травня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з підстав та правових обґрунтувань викладених у позові.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те що 20 травня 2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV).

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №56 від 27.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зазначає, що відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Пунктом з даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, однак у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності документів про стаж роботи і неможливості їх одержання, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 року трудові вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською книжки і російською мовами.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення, відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою, запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2 затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша)

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі з громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Щодо стажу роботи позивачки відповідач зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не може бути зарахований: - період роботи з 01.06.1993 по 23.06.1995, оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення, яке виконане неналежним чином.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію відповідач звертає увагу у суду на дискреційні повноваження відповідача у питанні щодо призначення пенсії, і з цих підстав просить відмовити в позові.

У письмових поясненнях третя особа, підтримала позицію відповідача та за аналогічних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У квітні 2024 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до територіального органу Пенсійного фонду України. У відповідь на звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області направило Рішення про відмову у призначенні пенсії № 56, від 27 травня 2024.

Рішенням № 56 від 27 травня 2024 року про відмову у призначенні пенсії: за результатами розгляду документів, доданих до заяви - до страхового стажу не було зараховано період роботи з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік, оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення, яке виконано неналежним чином. На підставі вищевказаного, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу-31 рік.

З цього приводу суд зазначає, що згідно приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд звертає увагу, що відповідач заперечуючи проти вимог позивача фактично посилається приписи ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV) в обґрунтування відсутності у позивача необхідного розміру страхового стажу, визначеного даною статтею, а щодо неприйняття записів в трудовій книжці позивача посилається на приписи Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р.

Так, Закон України №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 9 Закону України №1058-IV визначаються види пенсійних виплат і соціальних послуг.

Частиною 1 наведеної вище статті передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами ст.26 Закону України №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 01.01.2024року по 31 грудня 2024року не менше 31 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. за №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з зі змісту оскаржуваного рішення відповідач на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 28 рік 11 місяців 23 дні, період роботи з 01.06.1993 по 23.06.1995, без уточнення неможливо оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення, яке виконане неналежним чином.

Суд зауважує, що пенсійним органом не заперечується факт наявності у позивача страхового стажу у 28 рік 11 місяців 23 дні.

Суд встановив, що з копії трудової книжки позивача, яка наявна в матеріалах справи видно, що у спірний в період з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік (що складає 2 роки 0 місяців 23 дні) позивачка працювала на підприємстві ППФ «БЕЛ». Жодних виправлень в графі число дата та рік (01.06.1993 року) прийняття на роботу зазначений запис №8 не містить. Суд зазначає що у записі №8 виправлення міститься у даті Наказу №6а (про прийняття на роботу). Також не містить жодних виправлень запис№9 про число дату та рік (23.06.1995 рік) звільнення з роботи.

Таким чином, трудова книжка містить відомості про період який позивачка працювала на підприємстві ППФ «БЕЛ», в датах яких не міститься виправлень, що давало відповідачу достатній обсяг інформації для того, що визначити трудовий стаж позивача в зазначений проміжок часу.

Окремо суд зазначає, що посилання відповідача на виправлення в даті Наказу №6а від (про прийняття на роботу) в частині місяця є певним формалізмом, що не перешкоджало відповідачу визначити трудовий стаж позивача, з огляду на інші відомості які містив запис №8 трудової книжки, а тому такі доводи відповідача не взято судоми до уваги, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду, зроблених ним у постановах від 28.02.2018року по справі №428/7863/17, від 24.05.2018року у справі №490/12392/16-а.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка заз, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду, зроблених ним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відтак, суд вважає в даному випадку протиправною відмову пенсійного органу у неприйнятті поданих позивачем документів на підтвердження трудового стажу за період з 01.06.1993року по 23.06.1995року, який становить 2 роки 0 місяців та 23 днів з мотивів того, що такі документи (довідки) є мають виправлення.

Отже, з урахуванням стажу роботи позивача, який не оспорюється пенсійним органом (28 рік 11 місяців 23 дні), суд вважає, що відповідач в даному випадку дійшов необґрунтованого висновку про відмову у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність у позивача, визначеного Законом України №1058-IV стажу для призначення такої пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, у д вважає, що пенсійним органом не було доведено правомірності, з огляду на вказані вище приписи КАС України, прийнятого рішення , а тому останнє є таким, що підлягає скасуванню, відповідно вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позову - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік та призначити їй пенсію за віком з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 20.05.2024 року є в даному випадку похідними від наведених вище, суд вважає, що з метою належного захисту прав позивача вони також підлягають задоволенню.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також разом із позовними вимогами позивачем заявлено клопотання про стягнення правові витрати, у розмірі 11000,00 грн.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що положеннями ч.1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст.26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Під час, розгляду справи встановлено, що позивачем укладеного договір №29052414 від 29.05.2024року про надання юридичних послуг не з адвокатом (адвокатським об`єднанням), а з юридичною особою ТОВ «Центром правової допомоги», а тому у суду відсутні правові підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії № 56 від 27 травня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області(м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ) період роботи з 01.06.1993 року по 23.06.1995 рік та призначити ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) пенсію за віком з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 20.05.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного Фонду України в Тернопільській області (м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.