Справа № 350/1831/24
Суддя: Бейко А. М.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/1831/24
Номер провадження 2-а/350/13/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря судового засідання Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Рожнятівського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 350/1831/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Ошуст С.Є., звернувся до суду із позовом в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором ВП №2 (смт. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П. від 05.10.2024 року, серії ЕНА №3202528 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20400 гривень, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, поновити пропущений строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно постанови серії ЕНА №3202528 в справі про адміністративне правопорушення, прийнятою інспектором Відділення поліції №2 (сел. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П. 05.10.2024 року його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови, ОСОБА_1 , 05.10.2024 року о 17 год. 56 хв. в селищі Перегінське, по вул. Січових Стрільців, керував автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування таким транспортним засобом Рожнятівським районним судом 13.08.2024, чим порушив п. 2.1 ПДР України, чим вчинив адмвністиративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова є безпідставною, незаконною, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що працівником поліції в порушення вимог ст. 258 КУпАП не було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, так як ним оспорювалось вчинення адміністративного правопорушення і можливе адміністративне стягнення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення працівник поліції не роз`яснив йому його законні права, зокрема право на захист, а також право користуватися послугами перекладача, оскільки він не володіє українською мовою, тим більше не може розуміти юридичних термінів, запрошена до участі у розгляді справи працівник Рожнятівського відділення поліції не є сертифікованим перекладачем з польської на українську мову, і є зацікавленою особою, переклад проводила через мобільний додаток «Перекладач ГУГЛ», який не може бути точним і правильним з врахуванням юридичних термінів, також дана працівник поліції не зазначена у постанові в справі про адміністративне правопорушення, не повідомив про день та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не залучив йому захисника за рахунок безоплатної вторинної правової допомоги. Позивач стверджує, що матеріали справи не містять даних, що рішення суду про позбавлення його права керування транспортним засобом виконувалось посадовими особами органів Національної поліції, також відсутні відомості про судове рішення на підставі якого відповідач дійшов висновку, що він є станом та дату складення оскаржуваної постанови позбавленим права керування транспортними засобами. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Окрім цього, просить поновити строк на звернення до суду про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що він не володіє українською мовою, так як є громадянином Польщі, і відповідно йому не був зрозумілий зміст оскаржуваної постанови. 16.10.2024 він уклав з адвокатом договір про надання правової допомоги, тому строк на оскарження постанови від 05.10.2024 року пропущений ним з поважних причин, у зв`язк з чим просить поновити йому строк на звернення з відповідною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ошуст С.Є. у судове засідання не прибули, позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, крім цього зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю просив їх задоволити, скасувати постанову серії ЕНА №3202528 .

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву на позов не скористався, заяв про неможливість прибути до суду з поважних причин чи відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося, а розгляд справи проведений на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 05.10.2024 року інспектором відділення поліції №2 (сел. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3202528 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 05.10.2024 року о 17 год. 56 хв. в селищі Перегінське, по вул. Січових Стрільців водій керував автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування таким транспортним засобом Рожнятівським районним судом 13.08.2024, чим порушив п. 2.1 а ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, водії повинні мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо підстав для скасування оскаржуваної постанови, наведені позивачем у адміністративному позові, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до п. 4 Розділу 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно п. п. 1, 2, 8 Розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

В той же час, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особив його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

З оголянутих в судовому засідані матеріалів справи про адміністративне правопорушення №350/1214/24 встановлено, що 13.08.2024 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області винесено постанову №350/1214/24, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Ошуст С.Є. звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову та поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження, пропущений з поважних причин.

05.10.2024 року було винесено оскаржувану постанову.

А постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.11.2024 року відмовлено адвокату Ошусту С.Є. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Рожнятівського районного суду від 13.08.2024 року.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України)

Також, ч. 2 ст. 77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 14 ЗУ Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

У відповідності до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У даній категорії справ необхідно встановити чи постанова суду, якою водія було позбавлено прав керування набрала законної сили та чи водій був обізнаний про наявність судового рішення.

Відповідно до ст 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до абзацу четвертого статті 291 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що постанова винесена інспектором відділення поліції №2 (сел. Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П., серії ЕНА 3202528 від 05.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністартивного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн., складена у повній відповідності з діючим законодавством.

Постанова про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом набрала чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а відтак, на момент винесення оскаржуваної постанови, позивач повинен був розуміти наслідки керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права.

При цьому звернення з апеляційною скаргою 24.10.2024 не має правового значення для розгляду даної справи, оскільки на момент вчинення правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постанова суду №350/1214/24 набрала законної сили, а строк на оскарження зазначеної постанови не був поновлений.

Крім цього позивач стверджує, що поліцейським не було дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки йому не було роз`яснено його процесуальні права, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного твердження ним не надано. Як і не надано доказів того, що ним було оскаржено дії інспектора щодо недотримання процедури при оформленні постанови. Натомість позивачем до матеріалів справи долучено копію оскаржуваної постанови в якій міститься підпис позивача під пунктом 8 в якому зазначено, що його ознайомлено з правами передбаченими ст. 268 КУпАП, чим підтверджено роз`яснення Панченко-Кравчуку Анджею Пьотеру інспектором поліції прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу Адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, проаналізувавши наведені доводи з приводу заявлених позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем та не підлягають стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про задоволення клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови, суд виходив з такого.

У положеннях ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому, відповідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд встановив, що позивач являється громадянином Польщі, не володіє українською мовою, а тому йому не був зрозумілий зміст оскаржуваної постанови. Суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та приходить до висновку, що такий слід поновити.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 205, 229, 241-246, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції України в Івано - Франківській області, місцезнаходження:76494, м. Івано - Франківськ, вул. Української Перемоги, 15, .

Повний текст рішення складено 21.12.2024 року.

Суддя: А.М. Бейко