Справа № 229/7929/24
Суддя: Грубник О. М.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/229/40/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.,

за участю секретаря Варламової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 465 від 04 листопада 2024 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення на нього адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2024 року йому було виписано повістку № 1203 двома чоловіками у військовій формі, які не представились хто вони є, відмовились надати свої документи, наказ коменданта про надання їм права на вручення повісток. Вважає, що повістка не відповідає затвердженому зразку відповідно до постанови КМУ України № 560 від 16.05.2024 року: в ній не вказано дату народження особи, яка викликається, для якої мети викликається особа (так як згідно Постанови повістка видається для уточнення даних, для проходження ВЛК, мобілізаційне розпорядження з метою визначення призначення відповідно до Постанови № 560 не передбачено) та попередження в разі неявки. Вказує, що відмовився з`явитись за цією повісткою, так як взагалі невідомо було причину явки та ким саме вона виписана, так як підпис мається однієї особи, а заповнювала дану повістку інша особа, чи дійсно вона була виписана співробітниками ТЦК та СП, чи особами, які не мають відношення до ТЦК та СП. Також він пояснив співробітникам ТЦК, що не зможе з`явитись в зазначену дату та час, оскільки має психічний розлад за станом здоров`я, страждає на відчуття переміщення в часі, втрату контролю за ситуацією, але вони ніяк не відреагували на це. 31.10.2024 року він був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відносно нього склали адміністративний протокол та він пройшов ВЛК. 04.11.2024 року відносно нього була винесена постанова № 465 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, яку він отримав 13.11.2024 року. Вважає, що постанова № 465 винесена з грубим порушенням законодавства України, а саме: він не був повідомлений належним способом про його явку до ТЦК та CП, повістка не відповідає встановленому зразку, не були виконанні вимоги ст.277-2 КУпАП щодо повідомлення про розгляд справи відносно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Про існування постанови йому стало відомо лише 13.11.2024 року, тоді вона і була ним отримана, під час винесення оскаржуваної постанови присутнім не був. Також зазначив, що з 2014 року страждає на психічне захворювання - тронзиторний психотичний розлад (F23.1). Вважає, що протокол складений неуповноваженою особою, як це передбачено Наказом МОУ №3 від 01.01.2024. Виходячи з наведеного, просить скасувати постанову № 465 від 04 листопада 2024 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2024 року відкрите провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача, у задоволенні позову просив відмовити.

Згідно відзиву зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 та соціальної підтримки не є юридичною особою, не має рахунків у банках та банківських установах та не отримує бюджетних асигнувань. Позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою, посилаючись на наступне. З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який продовжує діяти по даний час. Відповідно до п.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (чинного на час вчинення правопорушення), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин. Відповідно до абз. 18 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Отримавши повістку № 1203 від 09.10.2024 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 про прибуття позивач за викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився. До відділу Краматорського РУП ГУНП направлено звернення щодо доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 31.10.2024 року військовозобов`язаний доставлений (супроводжений) працівниками національної поліції. 31.10.2024 військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_4 складено Протокол № 465, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ознайомившись з Протоколом, був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками визначеними у ст. 63 Конституції України, ст. 256, 268 КУпАП, копію протоколу отримав особисто, у протоколі надав особисті пояснення зазначивши «По стану здоров`я», надав клопотання «про розгляд справи за його відсутністю». Відповідно до протоколу до правопорушника доведено про розгляд справи, який призначено на 10.00 годину 04.11.2024 року, під особистий підпис. Будучі ознайомленим про час, дату і місце розгляду справи, ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув, будь-яких клопотань, заяв, додаткових пояснень з приводу складеного протоколу та вчиненого правопорушення не надавав, будь-яких клопотань, заяв, додаткових пояснень з приводу перенесення, відкладення розгляду справи не надавав. 04.11.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 465, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Розгляд справи відбувся за відсутністю правопорушника, копія постанови за результатами розгляду правопорушником отримано особисто 12.11.2024. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не відвідував ІНФОРМАЦІЯ_5 самостійно, а був доставлений (супроводжений) працівниками поліції, про зазначено в Протоколі та Постанові. Мета, з якою вручена повістку «з метою уточнення Ваших облікових даних». Тобто фактично позивач сам доводить що наміру виконання військового обов`язку (з`явитися за Повісткою) не мав, та вчиняв дії спрямовані на навмисне невиконання.

Згідно із частиною третьою ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з облікової картки до військового квитка ОСОБА_1 зазначено, що останній, як військовозобов`язаний, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ), вид обліку: рядовий, сержантський і старшинський склад запасу; звання: рядовий; картотека обліку: картотека вільних залишків; підкартотека обліку: підлягає призову на військову службу під час мобілізації; група обліку: всі види ЗСУ, родів військ і служб, для яких не визначені особливі вимоги щодо проходження військової служби.

Тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_2 було направлене звернення до начальника відділу поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області щодо доставлення ОСОБА_1 , як особу, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з неявкою останнього 10.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою №1203 від 09.10.2024 року.

31 жовтня 2024 року стрільцем 2 відділення охорони взводу ІНФОРМАЦІЯ_7 солдатом ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був складений протокол № 465 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Повноваження ОСОБА_4 на складання вказаного протоколу підтверджується витягом з Наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №22 від 07.03.2024 року, згідно якого старший стрілець 2 відділення охорони взводу охорони другого ІНФОРМАЦІЯ_2 старший солдат ОСОБА_3 призначений відповідальним за виявлення та складання протоколів про адміністративні правопорушення.

З протоколу вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , отримавши першу повістку № 1203 від 09.10.2024 року керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 про прибуття за викликом, у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. До відділу №1 Краматорського РУП ГУНП 16.10.2024 року за вих. № 11/6222 направлено звернення щодо доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Військовозобов`язаний ОСОБА_1 доставлений 31.10.2024 року працівниками відділу №1 Краматорського РУП ГУНП до КНП «ЦМКЛ» для проходження ВЛК. Таким чином в діях ОСОБА_1 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 21-1 КУпАП.

ОСОБА_1 , під його особистий особистий підпис, були роз`яснені положення ст.63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст.ст. 256, 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив «по стану здоров`я».

В графі «заяви, клопотання» ОСОБА_1 просив справу розглянути без нього.

Копію протоколу отримав особисто 31.10.2024 року.

04 листопада 2024 року на підставі вказаного протоколу тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_5 , за відсутності ОСОБА_1 , було винесено постанову №465 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн 00 коп.

Копію постанови ОСОБА_1 отримав 12.11.2024 року.

Позивачем до позовної заяви додано виписку КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Дружківської міської ради із медичної карти хворого від 13.11.2024 року, згідно якої зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , страждає на тронзиторний психотичний розлад (F23.1). У 2014 році ОСОБА_1 з діагнозом «параноїдальна шизофренія» направлявся на стаціонарне обстеження та лікування у психіатричну лікарню м. Краматорська. Пацієнт до лікарні не ліг, до психіатра не звертався. 23.01.2015 року відвіданий сестрою медичною на дому. Від нагляду відмовився. Більше до психіатра не звертався. Діагноз змінено на «тронзиторний психотичний розлад». Переведено в архівну групу.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до визначення ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, 10.10.2024 (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з абз.3 ч.9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №673, поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

В свою чергу, згідно з ч.ч. 3, 4 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов громадян України на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та їх оповіщення здійснюються командирами військових частин - стосовно громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом та/або зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву, та керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - стосовно громадян України, які після їх звільнення з військової служби зараховані до військового оперативного резерву. Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях).

Положеннями ч.5 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях), визнаються підтверджені відповідними документами: 1) перешкода стихійного характеру, хвороба або інші обставини, що позбавили можливості особисто прибути в зазначені частину, пункт і строк; 2) смерть близького родича (чоловіка, дружини, сина, дочки, батька, матері, діда, баби або рідного (повнорідного, неповнорідного) брата чи сестри) або близького родича подружжя.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає, що відповідно до положень законодавства про військову службу, оборону та мобілізацію, на громадян, яким вручено повістку, покладається обов`язок прибути до ТЦК та СП у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити відповідний орган про поважність причин не прибуття за повісткою, які визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як було встановлено судом, згідно оскаржуваної постанови тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_5 №465 від 04.11.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він, отримавши першу повістку № 1203 від 09.10.2024 року, керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 про прибуття, за викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визнає факт отримання ним повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та нез`явлення за нею, при цьому причину нез`явлення він вважає поважною, оскільки вказує на невідповідність врученої йому повістки затвердженому зразку та на те, що він має психічний розлад здоров`я.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що наявність такого розладу здоров`я звільняє ОСОБА_1 від військового обов`язку, а отже, і не може бути підставою для правомірної відмови від виконання обов`язку громадянина України щодо з`явлення за викликом до органу військового управління.

Позивачем до суду не надано копії повістки № 1203 від 09.10.2024 року, отже, перевірити твердження позивача щодо невідповідності її затвердженому зразку, суд не має можливості.

Суб`єктивна оцінка ОСОБА_1 підстав та порядку вручення йому повістки не має будь-якого значення у правовідносинах, що виникають у випадку ініціювання відповідачем виклику військовозобов`язаної особи до органу військового управління.

За таких обставин, у бездіяльності ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений 31.10.2024, що підтверджується його підписом у протоколі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надійшло, крім того, у протоколі зазначено, що він просив справу розглянути без нього. Отже, особиста неявка ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього не впливає на правомірність процедури розгляду.

Для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності є необхідним дослідження зібраних у справі доказів. У випадку, якщо докази про невинуватість особи існували, але не були досліджені органом (посадовою особою) з будь-яких причин, у тому числі внаслідок неможливості явки на розгляд справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, такі докази можуть бути надані під час оскарження рішення по справі.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_5 04.11.2024 року розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 та виніс оскаржувану постанову №465.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою посадовою особою.

Висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 є обґрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування поважних причин його неявки 10.10.2024 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення накладено у межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування або зміни відсутні, тому адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати суд вирішує в порядку ч. 5 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 288, 293, 294, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Грубник