Справа № 420/31989/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів моєї роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Консультативно-діагностичний центр № 6 Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки та у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.01.2004 по 30.09.2021 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі:

з дати призначення пенсії з 06.09.2009 року - періоди роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Консультативно-діагностичний центр № 6 Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки та у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаряінфекціоніста з 01.01.2004 по 31.05.2009 роки;

з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.06.2009 по 28.02.2018 роки;

з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки;

з дати переведення на пенсію за віком та перерахунку пенсії з 15.09.2021 року - період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.03.2020 по 30.06.2021 роки;

з дати перерахунку пенсії з 01.04.2024 року - період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.07.2021 по 30.09.2021 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка - ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Розмір призначеної пенсії складає 10040, 48 грн.

Після оформлення пенсії позивачка продовжувала працювати та до теперішнього часу працює в Одеському національному медичному університеті на посаді доцента кафедри загальної і клінічної епідеміології та біобезпеки з курсом мікробіології та вірусології.

У подальшому від своїх колег позивачка дізналась, що деякі з них після виходу на пенсію отримують пенсії у значно вищому розмірі, ніж вона, що викликало сумніви щодо правильності розрахунку трудового стажу.

23.09.2024 року для з цього питання позивачка звернулася з відповідною заявою до відповідача, у якій просила: 1. Перевірити пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу; 2. Надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в інфекційних лікарняних закладах. 3. Надати інформацію щодо перерахунків пенсії як працюючій особі, які проводились в автоматичному режимі. 4. Зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-інфекціоніста, здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотриману пенсію. 5. Надати копії протоколу призначення пенсії з 09.06.2009 року з розрахунком стажу та копії розрахунків стажу при перерахунках пенсії, в т.ч. автоматичних.

У відповідь 11.10.2024 року позивачка отримала лист за № 27473-26165/Ф-02/8-1500/24 від 07.10.2024 року, розрахунки стажу та протокол про перерахунок пенсії.

Цим листом відповідач повідомив, зокрема, що згідно заяви від 15.09.2021 позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком при страховому стажі 49 років 11 місяців (враховано по 30.06.2021). З 01.04.2024 пенсію в автоматичному режимі перераховано при страховому стажі 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024).

З цього листа позивачка також дізналась, що:

період роботи в міській клінічній інфекційній лікарні з 07.10.1996 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі;

період роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативнодіагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки не зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі;

період роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення лікаря інфекціоніста з 01.01.2004 по 30.09.2021 роки не зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі.

З цього часу, тобто з дати отримання листа № 27473-26165/Ф-02/8-1500/24 від 07.10.2024 року позивачка дізналася про порушення відповідачем її конституційного права на належне соціальне (пенсійне) забезпечення, що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.

У своїх доводах щодо протиправності оскаржуваних дій відповідача позивачка посилається на те, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) та психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як зазначено у позові, записами у трудовій книжці НОМЕР_2 підтверджується робота позивачки на посадах лікаря-інфекціоніста в закладах охорони здоров`я в періоди, які підлягають зарахуванню до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону № 1788-XII. Додатково вказані періоди підтверджується документами, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради (далі КНП «КДЦ № 6» ОМР) та Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (далі КНП «МКІЛ» ОМР).

За таких обставин, позивачка стверджує, що стаж її роботи на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві Консультативно-діагностичний центр № 6 Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки та у Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста з 01.01.2004 по 30.09.2021 роки має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону № 1788-XII».

Ухвалою суду від 21.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

12.11.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві зазначено, що з 06.09.2009 позивачці призначено пенсію по інвалідності, обчислену як працюючій особі при страховому стажі 37 років 10 місяців (враховано по 31.05.2009). Відповідно до частини 4 статті 42 Закону, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Згідно заяви від 15.09.2021 позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком при страховому стажі 49 років 11 місяців (враховано по 30.06.2021). З 01.04.2024 пенсію позивачки в автоматичному режимі перераховано при страховому стажі 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024). Період роботи в міській клінічній інфекційній лікарні з 07.10.1996 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі.

Водночас, відповідач зазначив, що період роботи позивачки в поліклініці № 6 на посаді лікаря інфекціоніста не зарахований до страхового стажу в подвійному обчислені, оскільки відсутня уточнююча довідка про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-х років.

Щодо стосується періоду після 01.01.2004 року відповідач зазначив, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058. Страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після 01.01.2004 проводити обчислення стажу в подвійному розмірі статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

Також у відзиві відповідач посилався на порушення позивачкою шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до суду з позовними вимогами щодо перерахунку пенсії з 06.09.2009 року.

25.11.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача апелював доводам відповідача незастосування після 01.01.2004 року норми ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. Оскільки стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною та стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» її не скасовує та не зупиняє її дію

Щодо дотримання строку звернення до суду з даним позовом представник позивача зауважив, що у зарахуванні позивачці до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи було відмовлено листом від 07.10.2024 року № 27473-26165/ Ф-02/8-1500/24 на подану позивачем заяву від 23.09.2024 року. Отже, про порушення прав позивачка дізналась з моменту відмови у зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.09.2009 року отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), обчислену як працюючій особі.

Страховий стаж враховано по 31.05.2009 (37 років 10 місяців).

Після призначення пенсії позивачка продовжувала працювати.

15.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою року про призначення пенсії за віком (а.с. 94).

Згідно заяви від 15.09.2021 року позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при страховому стажі 49 років 11 місяців (враховано по 30.06.2021).

Страховий стаж враховано по 30.06.2021 (49 років 11 місяців).

З 01.04.2024 року пенсію позивачки в автоматичному режимі перераховано при страховому стажі 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024) (а.с. 83-86).

23.09.2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (а.с. 40), якою просила:

1. Перевірити пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу;

2. Надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в інфекційних лікарняних закладах;

3. Надати інформацію щодо перерахунків пенсії як працюючій особі, які проводились в автоматичному режимі;

4. Зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-інфекціоніста, здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотриману пенсію;

5. Надати копії протоколу призначення пенсії з 09.06.2009 року з розрахунком стажу та копії розрахунків стажу при перерахунках пенсії, в т.ч. автоматичних.

У відповідь на вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 07.10.2024 року вих. №27473-26165/Ф-02/8-1500/24 (а.с. 41-42) повідомило позивачці про наступне.

Зокрема, що пенсію в автоматичному режимі перераховано: - з 01.04.2018 при страховому стажі 46 років 7 місяців (враховано по 28.02.2018); - з 01.04.2020 при страховому стажі 48 років 7 місяців (враховано по 28.02.2020).

Згідно заяви від 15.09.2021 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком при страховому стажі 49 років 11 місяців (враховано по 30.06.2021).

З 01.04.2024 пенсію в автоматичному режимі перераховано при страховому стажі 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024).

Страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На зазначених підставах період роботи в міській клінічній інфекційній лікарні з 07.10.1996 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі. Період роботи в поліклініці № 6 на посаді лікаря інфекціоніста не зарахований до страхового стажу в подвійному обчислені, оскільки відсутня уточнююча довідка про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-х років. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

Додатком до вказаного листа позивачці надіслано розрахунок стажу.

З наданого відповідачем розрахунку стажу (а.с. 44) судом встановлено, що усього страховий стаж позивачки зарахований відповідачем складає 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024). Щодо кратного зарахування стажу, то у подвійному розмірі стаж зарахований лише за період з 07.10.1996 по 31.12.2003 рр.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативнодіагностичний центр № 6» Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр., позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

У такій редакції текст статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладений згідно із Законом України Про внесення зміни до статті 60 Закону України

"Про пенсійне забезпечення" від 10.07.2003 № 1110-IV, який набув чинності 15.08.2003 року.

Тобто, з 15.08.2003 року робота в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як встановлено судом, з 06.09.2009 року позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), обчислену як працюючій особі.

З 15.09.2021 року позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно із Законом України Про внесення зміни до статті 60 Закону України

"Про пенсійне забезпечення" від 10.07.2003 № 1110-IV поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб від 06.04.2000 року № 1645-III, інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до ст. 7 Закон України Про захист населення від інфекційних хвороб лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 року слідує, що інфекційний заклад (відділення) - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Відповідно до ДСП 9.9.5-080-02 Державні санітарні правила та норми, гігієнічні нормативи. Правила влаштування і безпеки роботи в лабораторіях (відділах, відділеннях) мікробіологічного профілю, затвердженого постановою Головного державного санітарного лікаря України від 28.01.2002 року №1, лабораторія організація або її структурний підрозділ, що виконує експериментальні, діагностичні або виробничі роботи з патогенними біологічними агентами.

Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР № 916 від 04.08.1983 року, що діє на території України, згідно вказівки Міністерства охорони здоров`я України № 165 від 28.05.1996 року та застосовувалася станом на день призначення позивачу пенсії, містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.

За таких обставин, що стаж роботи в інших інфекційних закладах (відділеннях) має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові по справі № 688/2916/17 від 22.12.2021 року.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України Про пенсійне забезпечення кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.

Як встановлено судом, з 06.09.2009 року позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), обчислену як працюючій особі.

З 15.09.2021 року позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Спірним між сторонами стало питання щодо зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи позивачки на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативнодіагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр.

З наданого відповідачем розрахунку стажу (а.с. 44) судом встановлено, що усього страховий стаж позивачки зарахований відповідачем складає 52 роки 7 місяців (враховано по 29.02.2024).

Щодо кратного зарахування стажу, то у подвійному розмірі стаж зарахований лише за період з 07.10.1996 по 31.12.2003 рр.

Згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.09.1978 року:

у період з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки позивачка працювала на посаді лікаря-інфекціоніста у 6-й поліклініці Приморського району;

з 07.10.1996 року позивачка була прийнята переведенням на роботу в Інфекційну лікарню, де працювала на посаді лікаря-інфекціоніста до 04.05.1997 року, та з 05.05.1997 по 30.09.2021 роки - на посаді завідувачки приймального відділення - лікаря-інфекціоніста.

Згідно записів у трудовій книжці та довідки від 01.10.2024 року № 29 Поліклініка № 6 Приморського району перейменована в Комунальну установу «Міська поліклініка № 6» (наказ № 35-К від 08.08.2003 року) на підставі рішення Одеської міської ради № 1907-XXV. Комунальну установу «Міська поліклініка № 6» перетворено у Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради на підставі рішення Одеської міської ради № 3881-VII від 31.10.2018 року «Про припинення комунальної установи «Міська поліклініка № 6» шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради».

Згідно записів у трудовій книжці та довідки від 02.10.2024 року № 05.50/95 на підставі рішення Одеської міської ради від 15.10.2002 року № 454-XXIV «Міська клінічна інфекційна лікарня» перетворена у Комунальну установу «Міська клінічна інфекційна лікарня». На підставі рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 року № 4243-VII Комунальна установа «Міська клінічна інфекційна лікарня» перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради (а.с. 49-63).

Записи у трудовій книжці позивачки виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.

При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача стажу роботи у інфекційному відділенні у спірні періоди та зарахував цей стаж до страхового стажу позивача, однак пенсійний орган заперечує проти подвійного зарахування.

Відповідач зазначив, що період роботи позивачки в поліклініці № 6 у період з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки на посаді лікаря-інфекціоніста не зарахований до страхового стажу в подвійному обчислені, оскільки відсутня уточнююча довідка про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-х років.

Згідно позиції відповідача, періоди роботи в подвійному обчислені після набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не зараховуються, оскільки Закон №1058 не містить положень, аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд відхиляє наведені доводи відповідача.

Так, у матеріалах справи наявні довідки КНП «КДЦ № 6» ОМР від 01.10.2024 року № 28 про те, що у період з 02.01.1996 по 05.10.1996 роки позивачка на посаді лікаря-інфекціоніста здійснювала прийом інфекційних хворих в окремому інфекційному кабінеті, та у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-х років не знаходилась, проходила спеціалізацію лікаря-інфекціоніста на робочому місці в міській інфекційній лікарні з 02.09.1996 по 30.09.1996 роки.

Згідно довідки КНП «МКІЛ» ОМР від 02.10.2024 року № 05.50/95 у період з 07.10.1996 по 30.09.2021 роки позивачка у відпустках по догляду за дитиною та без збереження заробітної плати не перебувала. Також у довідці зазначено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 50-55).

Що стосується доводів пенсійного органу про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає про таке.

Так, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1058 передбачено, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж ураховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV установлено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як наголошувалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.

При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

Отже, стаж роботи позивачки на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр. дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр., слід визнати протиправними.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене, для повного та ефективного захисту прав позивачки та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 06.09.2009 року та подальших перерахунків періоди роботи на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр., відповідно, та провести перерахунок розміру пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що про незарахування до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи позивачка дізналася з листа відповідача від 07.10.2024 року № 27473-26165/ Ф-02/8-1500/24 на подану позивачем заяву від 23.09.2024 року.

Відповідач у відзиві посилався на порушення позивачкою шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до суду з позовними вимогами щодо перерахунку пенсії з 06.09.2009 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі встановленого вище вбачається, що спірним у даному випадку питанням є питання зарахування позивачці до стажу періодів роботи в подвійному розмірі.

Як встановлено судом, з 06.09.2009 року позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), обчислену як працюючій особі.

З 15.09.2021 року позивачку переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, жодних доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про те, які періоди роботи зараховано до її стажу в подвійному розмірі під час призначення пенсії матеріали справи не містять.

Згідно із доводами позивачки, про незарахування органом Пенсійного фонду до страхового стажу у подвійному розмірі спірних періодів роботи їй стало відомо після отримання листа ГУ ПФУ в Одеській області від 07.10.2024 року № 27473-26165/ Ф-02/8-1500/24.

Після чого, в межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства шестимісячного строку, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вищезазначеним спростовуються доводи скаржника стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів та унеможливлює врахування висновків Верховного Суду, які викладено в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивачка була звільнена від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр., а також періодів роботи на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 06.09.2009 року та подальших перерахунків періоди роботи на посаді лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр № 6» Одеської міської ради з 02.01.1996 по 05.10.1996 рр. та на посаді завідувачки приймального відділення лікаря-інфекціоніста у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради з 01.01.2004 по 30.09.2021 рр., відповідно, та провести перерахунок розміру пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук