Справа № 638/19899/24
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/178/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря - Двойних А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Юдіна Олена Миколаївна, з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що 07.10.2024 року о 07:00 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Позивач). Не дивлячись на те, що затримання особи в рамках справи про адміністративне правопорушення передбачає особливий порядок встановлений статтею 261 КУпАП, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично незаконно позбавили волі Позивача, про що було повідомлено орган Національної поліції у вигляді заяви про вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 146 КК України. ІНФОРМАЦІЯ_4 наполягали на проходженні Позивачем медичного огляду військово-лікарською комісією, на що останній їм повідомляв, що від огляду не відмовляється, але не має можливості пройти його зараз оскільки не має при собі медичної документації, що свідчить про його актуальний стан здоров`я, анамнез та хронічні захворювання. Всупереч поясненням Позивача, Начальником ГБ ІНФОРМАЦІЯ_5 , капітаном ОСОБА_2 , 08.10.2024 о 18:30 було складено протокол № 424 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Розгляд протоколу був призначений на 08.10.2024 року о 18:30 у ІНФОРМАЦІЯ_6 в результате чого Позивач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Вважаєють постанову № 424 від 08.10.2024 незаконною, такою, що суперечить положенням чинного законодавства, винесеною без достатнього дослідження всіх обставин справи про адміністративне правопорушення та такою, що підлягає скасуванню. Також о 20 годині 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було отримано Постанову за справою про адміністративне правопорушення № 424 за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного просить суд постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 «По справі про адміністративне правопорушення» № 424 від 08 жовтня 2024 року скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

10.12.2024 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надіслано відзив на позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, спираючись на законність підстав винесення оскаржуваної постанови та процедури розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

08 жовтня 2024 року начальником ГБ ІНФОРМАЦІЯ_5 капітаном ОСОБА_3 складено протокол № 424 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_1 про те, що 07.10.2024 року при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так, під час перевірки, відповідно до наданих громадянином ОСОБА_1 документів, йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступню придатності до військової служби, а саме була виписана повістка на 07.10.2024 року для уточнення персональних даних. Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 протягом року не проходив ВЛК та відмовився від проходження, чим порушив вимоги п.69-71 ПКМУ №560 від 16.05.2024 року, абз.1, абз. 4 абз. 10 п.1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПЕКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 7 ч.3, абз. 5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Розгляд справи призначений на 08.10.2024 року о 18-30 годині.

Розгляд протоколу був призначений на 08.10.2024 року о 18:30 у ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті чого ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. За результатами розгляду була винесена постанова№ 424 від 08.10.2024 року та вручена позивачу.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до визначення ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, 08.10.2024 (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 08.10.2024 року постановою №424 начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25000 грн.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 протягом року не проходив ВЛК та відмовився від проходження, чим порушив вимоги п.69-71 ПКМУ №560 від 16.05.2024 року, абз.1, абз. 4 абз. 10 п.1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПЕКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 7 ч.3, абз. 5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визнає факт своєї відмови від проходження ВЛК одразу після виявлення його працівниками ТЦК та СП. При цьому він вважає причини такої відмови поважними, оскільки в саме той час він не мав можливості надати свою медичну документацію за станом його здоров`я для більш об`єктивного проходження ВЛК.

Відмова ОСОБА_1 від проходження ВЛК, на що він посилається у позовній заяві, не впливає на правомірність процедури вручення такої повістки, оскільки з моменту оголошення її змісту позивач дізнався про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Чинне законодавство не містить підстав та можливості правомірної відмови від виконання обов`язку громадянина України з`явитись за викликом до органу військового управління.

Суб`єктивна оцінка ОСОБА_1 підстав або доцільності вручення йому повістки не має будь-якого значення у правовідносинах, що виникають у випадку ініціювання відповідачем виклику військовозобов`язаної особи.

За таких обставин, у бездіяльності ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений 08.10.2024, що підтверджується його підписом у протоколі.

Для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності є необхідним дослідження зібраних у справі доказів. У випадку, якщо докази про невинуватість особи існували, але не були досліджені органом (посадовою особою) з будь-яких причин, у тому числі внаслідок неможливості явки на розгляд справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, такі докази можуть бути надані під час оскарження рішення по справі.

З матеріалів справи вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_4 08.10.2024 розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 та виніс оскаржувану постанову №424.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою посадовою особою.

Висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 є обґрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи.

Стягнення накладено у межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування або зміни відсутні. Позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: