Справа № 366/3519/24
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/3519/24
Провадження № 2-а/366/39/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: поліцейський відділення поліції № 3 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області Зленко Олексій Петрович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до ГУНП в Київській області (далі Відповідач), у якому просив:

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.11.2024 серії ББА № 643577 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. (далі Оскаржувана постанова);

закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях Позивача події і складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Позов мотивований тим, що Позивач вважає Оскаржувану постанову незаконною і такою, що винесена з неповним з`ясуванням обставин, які підлягаю з`ясуванню.

Зокрема, Оскаржувана постанова містить посилання на те, що Позивач позбавлений права керування транспортними засобами постановою Іванківського районного суду Київської області від 21.10.2024, однак Позивач стверджує, що ця постанова суду ще не набрала законної сили, її копію він отримав 23.11.2024, відповідно не пройшов строк для її оскарження.

Судове засідання з розгляду справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначене судом на 21.10.2024, а Позивач попередньо, 17.10.2024, подав клопотання про закриття провадження у справі. Участі в судовому засіданні з розгляду цієї справи він не брав. Після винесення Оскаржуваної постанови, він пішов на пошту де отримав копію постанови суду від 21.10.2024 та дізнався, що він визнаний винуватим у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В його діях був відсутній умисел на вчинення правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, тому просив скасувати Оскаржувану постанову.

Рух справи

28.11.2024 позовна заява надійшла до суду.

29.11.2024 позовна заява залишена без руху.

11.12.2024, після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Судовий розгляд справи в порядку письмового провадження призначено на 23.12.2024. Вирішено питання про витребування від відділення поліції № 3 (м. Чорнобиль) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області всіх наявних доказів по справі про адміністративне правопорушення, за результатами дослідження яких Третьою особою відносно Позивача винесена Оскаржувана постанова.

Позиції сторін

Представник відповідача, через систему «Електронний суд» надіслав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: супровідного листа Іванківського районного суду від 14.11.2024 до відділення поліції № 3 Вишгородського РУП про направлення на виконання постанови відносно Позивача в частині позбавлення парова керування транспортними засобами; постанови судді Іванківського районного суду Київської області від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24 про визнання Позивача винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік з відміткою про набрання постановою законної сили 01.11.2024; двох фрагментів відеозаписів. Відзив на позов не подав.

Третя особа пояснень щодо позовної заяви до суду не подав.

На виконання ухвали суду про витребування доказів ВП № 3 (м. Чорнобиль) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області направлено до суду оптичний диск з матеріалами відеозапису, відзнятий на нагрудну камеру поліцейського (бодікамеру) 23.11.2024.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін на підставі ст.ст. 171, 257, 262, 286 КАС України, відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області Ткаченка Ю.В. від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24, Позивач визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Ця постанова надана Позивачем та не містить відомостей про набрання нею законної сили.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про закриття провадження у справі, яке було предметом судового розгляду (а.с. 10-12).

В матеріалах справи наявне надане Позивачем клопотання про закриття провадження у справі № 366/2950/24 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 13-14)

Поряд з цим, представником Відповідача надана копія зазначеної вище постанови судді Іванківського районного суду з відміткою про набрання нею законної сили.

Згідно з копією супровідного листа Іванківського районного суду від 13.11.2024 № 366/2950/24/9454/2024-вих., Позивачу направлена постанова судді Іванківського районного суду Київської області від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 9)

14.11.2024 Іванківським районним судом за вих. № 366/2950/24/9481/2024 до ВП № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області направлена на виконання постанова судді відносно Позивача в частині позбавлення права керування транспортними засобами

Відповідно до копії поштового конверта з трек-номером «Укрпошта» 719, Іванківський районний суд 14.11.2024 направив засобами поштового зв`язку на адресу Позивача поштове відправлення (а.с. 6)

23.11.2024 відносно Позивача Третьою особою винесена Оскаржувана постанова.

Зі змісту постанови вбачається, що 23.11.2024 о 10 год. 20 хв. Позивач в м. Чорнобиль по вул. Кірова керував автомобілем марки ГАЗ-53 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , при цьому 21.10.2024 був позбавлений права керування Іванківським районним судом на 1 рік, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 5)

Згідно з роздруківкою перевірки статусу відстеження поштового відправлення з трек-номером 719, це повідомлення вручено адресату (Позивачу) 23.11.2024 (а.с. 8)

Відповідно до копії повідомлення «УКРПОШТА» (форма № 22), рекомендований лист 719 вручено Позивачу 23.11.2024 (а.с. 7)

Відповідно до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного реєстру судових рішень.

Згідно з відомостями ЄДРСР, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення № 366/2950/24 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП станом на час розгляду справи ще не набрала законної сили.

Судом досліджено надані відділенням поліції № 3 (м. Чорнобиль) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області матеріали відеозапису на оптичному диску та встановлено таке.

Оптичний диск містить 1 відео файл з матеріалом відеозапису подій, які мали місце 23.11.2024 в м. Чорнобиль по вул. Кірова.

З відеозапису вбачається, що працівник поліції здійснює зупинку автомобіля марки ГАЗ-53 з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням Позивача, перевіряє наявність у нього документів та після перевірки по базам даних оголошує, що Позивач є таким, що позбавлений права керування транспортними засобами постановою Іванківського районного суду від 21.10.2024, на що Позивач заперечує та пояснює, що рішення в справі взагалі немає, оскільки він його не отримував. В подальшому відображено процедуру винесення Третьою особою Оскаржуваної постанови.

Також судом дослідження два матеріали відеозапису, надані представником Відповідача та встановлено таке.

Перший файл з відеозаписом є тим же самим файлом, надісланим відділенням поліції № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, лише в іншій електронній копії.

Другий файл з відеозаписом є відтворенням подій, які мали місце 28.09.2024 під час огляду Позивача на стан алкогольного сп`яніння та складення матеріалів справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою, другою та четвертою статті 126, статтею 125 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При цьому, докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, які визначені ст.ст. 73-76 КАС України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У постанові від 26.04.2018 по справі № 338/855/17 Верховний Суд зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Для притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Аналіз наведених положень КУпАП дає підстави для висновку, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Крім цього, перед винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення, повинна бути дотримана належним чином процедура підготовки до розгляду справи, сам розгляд справи, в ході якого слід дотримуватись прав осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова відносно Позивача винесена за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідальність за яке настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Таким чином, у справах про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП доказуванню підлягають, зокрема, факт позбавлення водія права керування транспортними засобами.

Надаючи оцінку тому, чи був Позивач таким, що позбавлений права керування транспортними засобами 23.11.2024 за постановою судді від 21.10.2024, суд приходить до таких висновків.

З наданої представником Відповідача копії постанови у справі № 366/2950/24 вбачається, що ця постанова винесена 21.10.2024, та, як зазначено в постанові, набрала законної сили 01.11.2024.

Копія цієї постанови направлена на виконання в частині позбавлення права керування транспортними засобами 14.11.2024 засобами поштового зв`язку до ВП № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Відтак, суд припускає, що станом на 23.11.2024 у розпорядженні Третьої особи була наявна інформація про те, що Позивач є таким, що позбавлений права керування транспортними засобами за постановою судді від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24.

Разом з цим, як вбачається зі змісту згаданої постанови судді від 21.10.2024, Позивач участі у судовому засіданні не брав, надіславши клопотання про закриття провадження у справі.

Ця постанова направлена Позивачу засобами поштового зв`язку 13.11.2024.

При цьому, з ЄДРСР судом встановлено, що текст постанови судді надісланий для оприлюднення 11.11.2024, а забезпечення надання його загального доступу відбулось 12.11.2024. Відомостей про набрання постановою судді від 21.10.2024 законної сили ЄДРСР не містить.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень КУпАП дає підстави стверджувати, що постанова судді у справах про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня отримання копії відповідної постанови, оскільки день ухвалення судового рішення у справі про адміністративне правопорушення та день винесення суддею постанови не є тотожними поняттями в контексті вирішення питання про оскарження постанови судді до суду апеляційної інстанції.

Положення ч. 2 ст. 294 КУпАП визначають початок обрахування строку для апеляційного оскарження постанови судді саме з дня винесення постанови, а не з дня, у якому справа була розглянута та відповідна постанова була винесена за результатами її розгляду.

Наведене ґрунтується на тому, що особа, яка має намір оскаржити постанову судді у справі про адміністративне правопорушення, повинна ознайомитись з текстом судового рішення та викласти в апеляційній скарзі свої аргументи стосовно незгоди з таким рішенням.

Відсутність в розпорядженні особи тексту судового рішення є очевидною перешкодою у поданні нею скарги до суду вищої інстанції та висловлення своєї позиції в частині незгоди із судовим рішенням.

Тому, перебіг строку для оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення слід відраховувати з дня отримання особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності тексту судового рішення.

Такий висновок узгоджується з цілями інституту оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, зміст якого наведений в п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, а також висвітлений в такому з одних ключових елементів принципу Верховенства права як «доступ до правосуддя».

У свою чергу, положеннями ч. 4 ст. 291 КУпАП визначено, що особа є позбавленою права керування транспортними засобами з наступного дня після закінчення строку на оскарження постанови судді, якою особу позбавлено права керування транспортними засобами.

Судом встановлено, що Позивач не брав участі у судовому засіданні 21.10.2024 при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а текст такої постанови надісланий для оприлюднення в ЄДРСР 11.11.2024, оприлюднений 12.11.2024, сама постанова надіслана судом Позивачу 14.11.2024 і він її отримав 23.11.2024.

Відтак, у цьому випадку саме з 23.11.2024 слід розпочинати строк для оскарження постанови судді, якою особу позбавлено права керування транспортними засобами.

Тому, станом на 23.11.2024 Позивач не був таким, що позбавлений пара керування транспортними засобами.

При цьому, суд не може констатувати невідповідність вимогам закону рішення Третьої особи про кваліфікацію дій Позивача за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки в розпорядженні Третьої особи перебувала інформація про позбавлення Позивача права керування транспортними засобами станом на 23.11.2024, про що свідчить направлення судом такої постанови до ВП № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області з відміткою про набрання нею законної сили 01.11.2024.

У контексті встановлених обставин цієї справи судвважає за необхідне звернути увагу, що у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також судя звертає увагу на принцип «правової визначеності», який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом уразі необхідності.

Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини) [14]. Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у цій справі Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

З огляду на викладене, суд не може констатувати, що Позивача станом на 23.11.2024 був позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки він, не будучи присутнім у судовому засіданні при розгляді справи 21.10.2024, отримав копію постанови судді, якою визнаний винуватим у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та був позбавлений права керування транспортними засобами лише 23.11.2024 (яка оприлюднена для загального доступу 12.11.2024), тобто в день винесення відносно нього Оскаржуваної постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та, відповідно з огляду на положення ч. 4 ст. 291, ч. 2 ст. 294 КУпАП розраховував, що має строк 10 днів для оскарження постанови судді від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24 і відповідно станом на 23.11.2024 така постанова судді не набрала законної сили, тому і Позивач не був таким, що позбавлений права керування транспортними засобами.

Відсутність набрання постановою судді від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24 законної сили також містять відомості з ЄДРСР.

Позивач не має нести адміністративну відповідальність внаслідок зазначених в цьому рішенні розбіжностей в частині проставлення відмітки про набрання постановою судді від 21.10.2024 законної сили, тим більше що він про наявність таких відміток не знав, а мав можливість керуватись тим, що з дня отримання копії постанови судді мав право подати апеляційну скаргу і що така постанова судді набирає законної сили після закінчення строку після її оскарження.

Відтак судом встановлено, що постанова судді Іванківського районного суду Київської області від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24, якою Позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами ще не набрала законної сили, відповідно, станом на 23.11.2024 (інкримінований час вчинення правопорушення в Оскаржуваній постанові) також не набрала законної сили.

Відтак, не набрання постановою судді Іванківського районного суду від 21.10.2024 у справі № 366/2950/24, якою Позивач позбавлений права керування транспортними засобами законної сили в день керування ним транспортним засобом виключає в діях Позивача об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Відповідачем в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення та не надано доказів, які б спростували доводи Позивача.

З огляду на встановлені обставини справи та застосовані норми права, суд приходить до висновку про недоведеність суб`єктом владних повноважень в діях Позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим його позов слід задовольнити, рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України скасувати, а справу по адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати

Пунктом 5 частини 1 статті 244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позовної заяви до суду, Позивач сплатив судовий збір у розмірі 605, 60 грн., що підтверджується копією квитанції АТ «ТАСКОМБАНК» від 27.11.2024 (а.с. 15)

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд присуджує стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-79, 132, 238, 241-246, 250, 251, 255, 257-263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову поліцейського відділення поліції № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Зленка Олексія Петровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 643577 від 23.11.2024 скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Київській області на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складене 23.12.2024.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15. Код . E - mail: ).

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський відділення поліції № 3 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Зленко Олексій Петрович (07270, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Карла Маркса, 17).

Суддя Н.П. Слободян