Справа № 160/15878/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/15878/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/15878/24 (головуючий суддя першої інстанції - Ільков В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.06.2024 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просила:

- визнати протиправною дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невидачі їй трудової книжки;

- зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку замість дубліката трудової книжки;

- стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору та сплаті послуг, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працювала в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України до 2022 року. Позивач зазначає, що ані при звільненні з цивільної посади в органах внутрішніх справ України 21.05.1999 року, ані з атестованої посади в органах внутрішніх справ України 06.11.2015 року, трудова книжка їй не видавалась, розрахунок при звільненні не проводився. 15.12.2022 року, після звільнення зі служби замість трудової книжки, позивач отримала дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , який до того ж містив в собі недостовірні відомості про її трудовий стаж.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (а.с.21-23).

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 1998 року по грудень 2022 року проходила службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 року №413о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, з 12.12.2022 року звільнено зі служби відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.27).

Згідно розписки від 15.12.2022 року ОСОБА_1 отримала дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , довідку про очищення влади та копію наказу від 02.12.2022 року №413 о/с про звільнення. Розписка складена власноруч позивачем з проставленням особистого підпису (а.с.25-26, 28).

25.04.2024 року позивач звернулась із заявою до Департаменту внутрішньої безпеки НП України, в якій просила видати їй оригінал трудової книжки, а не дублікат, (а.с.40-41).

Відповідач листом від 22.05.2024 року №6842-2024 повідомив, що оригінал трудової книжки до ДВБ НПУ не надходив. При цьому, в особовій справі зберігався згаданий вище дублікат трудової книжки, який був надісланий листом, виконавцем якого була сама позивач (а.с.42).

Вважаючи протиправною відмову відповідача видати оригінал трудової книжки, оскаржила такі дії відповідача до суду.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що на момент звільнення позивача зі служби в Національній поліції України у відповідача знаходився лише дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , який виданий позивачеві під розписку при звільненні. Суд зазначив, що в особовій справі зберігався лише дублікат трудової книжки, який був надісланий до Департаменту для долучення до матеріалів особової справи листом Дніпропетровського управління Департаменту, виконавцем якого була безпосередньо ОСОБА_1 .. Судом рішенням у справі №160/3405/23, на яке посилається позивач, також підтверджено наявність в Департаменті саме дублікату трудової книжки, що позивачем не спростовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» визначений порядок ведення трудових книжок відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п.4 вказаної постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок (далі по тексту - Інструкція №58), за приписами пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 5.1 якої до трудової книжки вносяться, зокрема,

- відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що позивачеві після звільнення було видано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , який нею було отримано особисто під розписку 15.12.2022 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.05.2016 року №377 затверджено Порядок формування та ведення особових справ поліцейських (у редакції станом на день звільнення позивача зі служби) згідно якого, що трудова книжка поліцейського зберігається в особовій справі і повертається йому у разі звільнення зі служби в поліції. Особам, звільненим з поліції, крім трудової книжки, видається військово-обліковий документ, а військова або скорочена військова справа (за наявності) направляється до військового комісаріату за місцем реєстрації. Під час звільнення всі записи про службу й нагороди, внесені в трудову книжку за період служби, засвідчуються керівником підрозділу кадрового забезпечення або його заступниками та скріплюються печаткою.

18 жовтня 2022 року до Наказу №377 внесені зміни, відповідно до яких трудова книжка зберігається в поліцейського та надається ним до підрозділу кадрового забезпечення для внесення записів, що стосуються проходження ним служби, крім відомостей, які віднесені до державної таємниці або містять службову інформацію. Особам, звільненим зі служби в поліції, у день звільнення видається копія наказу про звільнення. Відомості про звільнення зі служби в поліції вносяться до трудової книжки шляхом здійснення запису про звільнення зі служби в поліції з посиланням на дату та номер відповідного наказу органу поліції. Поліцейським, які були прийняті на службу в поліцію до набрання чинності Законом України від 05 лютого 2021 року №1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівників в електронній формі» та які звільняються зі служби в поліції до завершення Пенсійним фондом України процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, видаються належно оформлені трудові книжки в день їх звільнення.

Право позивача на отримання всіх належних їй документів при звільненні зі служби судом не заперечується.

Разом з тим, пунктом 1.3 Інструкції №58 та пунктом 2 постанови КМУ №301 визначено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відтак, відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок, покладена на керівників підприємств, установ, організацій виникає лише у разі дотримання вимог наведених вище правових норм.

Як зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що 30.05.2019 року за вх.№3466 до Департаменту надійшов лист Дніпропетровського управління від 24.05.2019 року за №2926/42-03/03 з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (на той час старшого інспектора з режиму секретності), для долученим до її особової справи.

Зі змісту дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що цей документ заповнено 21.05.2019 року.

04.06.2019 року листом за №4886/4202/0419 Департаментом повернуто дублікат трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 для належного приведення у відповідність.

16.06.2020 року за №4226 до Департаменту надійшов лист Дніпропетровського управління від 09.06.2020 року за №2967/42-03/02-20 з дублікатом трудової книжки ОСОБА_1 , виконавцем вказаного листа була сама позивач (а.с.70).

06.12.2022 року за №13520/42-02/04-22 Департаментом надіслано до Дніпропетровського управління дублікат трудової книжки НОМЕР_1 для вручення під розписку ОСОБА_1 ..

15 грудня 2022 року ОСОБА_1 отримала під розписку дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Вказані обставини позивачем не заперечуються та не спростовуються.

Отже, оскільки в особовій справі зберігався вказаний вище дублікат трудової книжки, який був надісланий до Департаменту для долучення до матеріалів особової справи листом Дніпропетровського управління Департаменту, виконавцем якого була безпосередньо позивач, у відповідача відсутня можливість для видачі оригіналу трудової книжки ОСОБА_1 за відсутності такого.

Посилання позивача на судове рішення по справі №160/3405/23, яким нібито підтверджено протиправні дії відповідача, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки змістом вказаного судового рішення навпаки підтверджується, що на момент звільнення позивача зі служби у Департаменту на зберіганні перебував лише дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Іншого позивачем не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/15878/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/15878/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко