Справа № 460/30/24
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2024 року м. Рівне №460/30/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 29.12.2017 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 278887,32 грн.), № від 09.08.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14099,99 грн.), № від 08.01.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98084,08 грн.), № від 25.09.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 5866,95 грн.), №1 від 09.04.2020 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1789,59 грн.), № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 67933,33 грн.), №404 від 21.10.2021 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98463,72 грн.) за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, податкові повідомлення-рішення № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 69216,93 грн.) та № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 7481,66 грн.) за порушення строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки актів перевірок, на основі яких винесено спірні рішення, суперечать нормам чинного податкового законодавства (у т.ч. у зв`язку із невірним застосуванням норм матеріального права) і не відповідають дійсним обставинам. Зокрема, зазначені в актах перевірок та оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року , № від 25.09.2019 року , №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року, №404 від 21.10.2021 року відомості щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних не відповідають дійсності, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом та фактичним обставинам, адже ФОП ОСОБА_2 за податковими накладними (описаним у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях) було здійснено операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою (що не було враховано посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області під час проведення перевірок та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) й відповідальність за порушення строків реєстрації саме таких податкових накладних станом на момент їх формування, реєстрації та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була відсутня (адже введена у Податковий кодекс України лише 16.01.2020 року до 16.01.2020 року ст. 1201 Податкового кодексу України, як і будь-яка інша стаття Податкового кодексу України, не містила відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, що складені на операції з постачання товарів/послуг, що звільнені від оподаткування ПДВ та/або які складені на операції що оподатковуються за нульовою ставкою), що є недопустимим й відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року , № від 25.09.2019 року , №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року, №404 від 21.10.2021 року підлягають скасуванню. Принагідно наголошує, що 16.01.2020 року введено у Податковий кодекс України відповідальність за порушення строків реєстрації податкових накладних, сформованих на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою у розмірі, що не перевищує 1020 грн. Більше того, також наголошує, що під час проведення перевірки фіскальним органом вкотре не було взято до уваги, що станом на 30.11.2018 року ФОП ОСОБА_1 було своєчасно та у повному розмірі сплачено усі податкові зобов`язання й відповідно була відсутня будь-яка заборгованість та/або несвоєчасність оплати зобов`язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, однак, посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області все ж безпідставно (без будь-яких належних та допустимих доказів), надумано та протиправно визначено, що ФОП ОСОБА_1 порушено строк/термін сплати податкових зобов`язань з ПДВ з вироблених в Україні товарів, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення рішення № від 30.11.2018 року та № від 30.11.2018 року є також протиправними та підлягають скасуванню.

За усього наведеного позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

За наведеного, сторона відповідача просила в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 04.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22.01.2024 прийнято до розгляду заяву ФОП ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог у справі №460/30/24. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 29.12.2017 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 278887,32 грн.), № від 09.08.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14099,99 грн.), № від 08.01.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98084,08 грн.), № від 25.09.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 5866,95 грн.), №1 від 09.04.2020 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1789,59 грн.), № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 67933,33 грн.), №404 від 21.10.2021 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98463,72 грн.) за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, податкові повідомлення-рішення № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 69216,93 грн.) та № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 7481,66 грн.) за порушення строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовна заява позивача підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами п. 1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1 ч.1 ст.4 КАС України).

Зазначений спір має ознаки публічно-правового спору та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час проведення перевірок та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Судом досліджено наявні у справі докази та з`ясовано наступне.

В період з 2017 по 2021 року відповідачем було проведено ряд камеральних перевірок ФОП ОСОБА_2 за результатами яких було складено акти про результати камеральних перевірок, зокрема, №350/17-00-13-05/ від 30.11.2017 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №523/17-00-13-05/ від 18.07.2018 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №943/17-00-13-01/ від 27.11.2018 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №23/17-00-33-01/ від 04.09.2019 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №217/17-00-33-01/ від 23.03.2020 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №853/17-00-13-05/ від 05.11.2018 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), №5664/17-00-24-04/ від 03.09.2021 року (яким встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних), а також №835/17-00-13-01/ від 02.11.2018 року (яким встановлено порушення строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів).

На підставі вказаних актів перевірок ГУ ДФС у Рівненській області (правонаступник ГУ ДПС у Рівненській області) прийнято, зокрема, оскаржувані податкові повідомлення-рішення за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних № від 29.12.2017 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 278887,32 грн.), № від 09.08.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14099,99 грн.), № від 08.01.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98084,08 грн.), № від 25.09.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 5866,95 грн.), №1 від 09.04.2020 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1789,59 грн.), № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 67933,33 грн.), №404 від 21.10.2021 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98463,72 грн.), а також податкові повідомлення-рішення за порушення строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 69216,93 грн.), № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 7481,66 грн.).

Проте, суд не погоджується із твердженням відповідача про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних (у т.ч. у визначених відповідачем розмірах), а також про порушення позивачем строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів. Більше того, відповідачем жодними чином не спростовано доводів (у т.ч. шляхом надання контраргументів, пояснень, заперечень та доказів) факту поставок товарів за податковими накладними (описаними у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року, № від 25.09.2019 року, №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року , №404 від 21.10.2021 року) й віднесення таких господарських операцій до операцій з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою (за порушення строку реєстрації податкових накладних за якими до 16.01.2020 року була відсутня відповідальність, а з 16.01.2020 року введена відповідальність в розмірі 1020 грн.).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 191.1.2 п.191 ст. 191 ПК України, до функцій контролюючих органів належить контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального (пп.75.1.1 п. 75.1. ст. 75 ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Тобто контролюючий орган (в нашому випадку відповідач) наділений повноваженнями проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. 201.1 ст.201 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманою покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкові накладні/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманим продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

В матеріалах справи міститься інформація стосовно порушення позивачем строків реєстрації спірних податкових накладних за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, яка не заперечується сторонами.

Приписами п.201.10 ст.201 ПК України передбачено, що якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 120-1 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Тобто з наведеного вбачається, що податкові накладні підлягають реєстрації у вказані п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України строки (незалежно від того, що такі накладні можуть не надаватися покупцю та/або накладні складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування та/або котрі оподатковуються за нульовою ставкою) й за порушення вказаних строків настає відповідальність, встановлена ст. 1201 Податкового Кодексу України.

Водночас варто наголосити, що відповідальність за ст. 120-1 Податкового кодексу України не є абсолютною та застосовується за порушення строків реєстрації податкових накладних у виключно визначених ст. 120-1 Податкового кодексу України випадках.

При цьому суд констатує, що з наведеної норми вбачається, що ст. 120-1 Податкового кодексу України (як і будь-яка інша стаття Податкового кодексу України) станом на момент формування відповідних податкових накладних та станом на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не містила відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, що складені на операції з постачання товарів/послуг, що звільнені від оподаткування ПДВ та/або які складені на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою (про що також зазначає вищевказана ст. 120-1 Податкового кодексу України: «Порушення платниками податку на додану вартість граничного строку ... крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою… тягне за собою накладення штрафу…»).

Про вказане також свідчить факт включення законодавцем лише 16.01.2020 року у ст. 120-1 Податкового кодексу України нового абзацу наступного змісту (з метою усунення прогалини та законодавчої невизначеності):

«У разі порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень, при реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: 1) податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; 2) податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою.

Так, з доводів позовної заяви вбачається акцентування уваги позивачем на тому, що податкові накладні щодо котрих посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року , № від 25.09.2019 року , №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року, №404 від 21.10.2021 року сформовані ФОП ОСОБА_1 на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою й відповідальність за порушення строків реєстрації саме таких податкових накладних станом на момент їх формування, реєстрації та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була відсутня (адже введена у Податковий кодекс України лише 16.01.2020 року, за якою визначено відповідальність у формі штрафу, у розмірі що не перевищує 1020 грн. за порушення строків реєстрації податкових накладних, сформованих на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою), що не було враховано посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області ані під час проведення перевірок, винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також не спростовано належними та допустимими доказами під час розгляду даної справи.

За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак, зважаючи на вищевикладене у сукупності суд погоджується з доводами позивача, що посадові особи Головного управління ДПС у Рівненській області діяли не у спосіб, не в порядку та всупереч діючому законодавству України (у т.ч. ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 120-1 Податкового кодексу України), адже такими було застосовано неіснуючу до даного виду накладних відповідальність (у т.ч. застосовано відповідальність, котра не підлягала застосуванню до випадків порушення строків реєстрації податкових накладних, сформованих на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та/або котрі оподатковувалися за нульовою ставкою доказів протилежного (у т.ч. доказів здійснення позивачем спірних господарських операцій, що оподатковуються не за нульовою ставкою та/або які не звільнені від сплати ПДВ щодо податкових накладних, описаних у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях) всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано та матеріали справи не містять), що є недопустимим й відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року , № від 25.09.2019 року , №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року, №404 від 21.10.2021 року підлягають скасуванню.

Поруч з цим суд також констатує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України) й до ФОП ОСОБА_1 також не підлягає застосуванню введена лише 16.01.2020 року відповідальність за порушення строків реєстрації податкових накладних, сформованих на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та/або котрі оподатковувалися за нульовою ставкою.

Суд також наголошує, що податкові повідомлення-рішення № від 25.09.2019 року, №1 від 09.04.2020 року, №404 від 21.10.2021 року також винесені з порушенням строків, встановлених п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України й право на винесення податкових повідомлень-рішень суб`єктом владних повноважень поза межами вказаних строків в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) втрачається, адже в протилежному випадку відповідні дії прямо суперечитимуть положенням вказаної норми прямої дії.

Більше того, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 березня 2021 року по справі №580/2490/19, судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Натомість, під час проведення перевірок, формування відповідних актів та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області не зазначили посилання на будь-які відомості первинних чи розрахункових документів ФОП ОСОБА_1 , а також відомостей щодо дослідженого виду відповідних документів.

Між тим, з описової частини актів перевірки та винесених на основі таких оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вбачається, що зміст встановлених в ході перевірок ФОП ОСОБА_1 порушень податкового законодавства зводиться лише до табличного відображення даних фіскального органу, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей та частини первинних документів, без повного дослідження конкретної господарської операції, без дослідження конкретних документів (їх фактичного змісту та характеру) та кінцевого результату таких документів. Зі змісту актів перевірки неможливо встановити, яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов висновків про те, що податкові накладні за податковими повідомленнями-рішеннями № від 29.12.2017 року, № від 09.08.2018 року, № від 08.01.2019 року , № від 25.09.2019 року, №1 від 09.04.2020 року, № від 30.11.2018 року, №404 від 21.10.2021 року не відносились до податкових накладних виписаних на операції з постачання товарів, що звільнені від оподаткування та котрі оподатковувалися за нульовою ставкою (що було б підставою застосування за несвоєчасну реєстрацію таких відповідальності за ст. 120-1 Податкового кодексу України) та те, що ФОП ОСОБА_1 допустила порушення строків сплати (несплату) будь-яких податкових зобов`язань.

При цьому, суд констатує та наголошує, що посилання в актах перевірок та оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях на конкретні податкові накладні та інші податкові документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання, не свідчить про кінцевість господарської операції та фактичний характер її змісту (котрий контролюючий орган був повинен досліджувати та встановлювати).

Таким чином, наведене також вказує на порушення норм чинного законодавства при складанні актів перевірок, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку (у т.ч. фактичному характеру та змісту таких документів), що є суб`єктивним припущенням перевіряючих та порушенням відповідачем встановленого законодавством порядку проведення перевірки, а викладені відповідачем висновки в актах перевірок зроблено з розбіжностями описової частини актів без фактичного дослідження належних документів. Виявлені перевіркою порушення в акті перевірки не описані, не зазначено докази, які свідчать про виявлені порушення, як і не досліджено дійсний характер відповідних документів та господарських операцій.

Отже, акти перевірок, як основний доказ податкових правопорушень, не містить в собі повного дослідження господарських операцій в частині відповідних накладних (у т.ч. фактичного змісту та характеру таких) та отримання позивачем доходу, товару і таке інше. Натомість акт перевірки наповнений правовими нормами, які потребують застосування, а не наведення їх тексту. Відтак, актами перевірки не встановлені податкові правопорушення, внаслідок неповноти їх дослідження.

На такі обставини, як на підставу скасування податкового повідомлення-рішення, звертав увагу Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 року по справі №804/1963/17.

Зміст акта перевірки, який є індивідуально-правовим актом, на підставі якого донараховано податкові зобов`язання та штрафні санкції, відтак, він породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі № 160/11367/19 зазначив, що з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості оскаржуваного акта індивідуальної дії, відповідачу не достатньо вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення. Відповідач зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у відповідній сфері, виявленого(их) за результатами проведеної перевірки, а також дослідити зміст та фактичний характер відповідних дій, котрі на думку контролюючого органу є порушенням, за котре настає передбачена законом відповідальність.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що доводи посадових осіб Головного управління ДПС у Рівненській області є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог податкового законодавства, правил бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, прийнятий суб`єктом владних повноважень акт індивідуальної дії, як акт правозастосування, повинен бути обґрунтованим (з дослідженням характеру та змісту відповідних операцій та документів) й вмотивованим, що передбачає наведення в даному випадку податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії також призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №821/1173/17.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 20.03.2020 року по справі №826/11054/15, з огляду на вищезазначені положення, саме на податковий орган як суб`єкт владних повноважень покладається обов`язок надати суду достатні докази на обґрунтування зафіксованих в акті перевірки висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких щодо платника прийнято оскаржувані акти індивідуальної дії, які є предметом судового розгляду.

Також, як зазначено в даному рішенні, в акті перевірки не допускається відображення необґрунтованих даних, суб`єктивних припущень та висновків щодо дій суб`єкта господарювання, які не підтверджені належними первинними документами, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, факти порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відповідачем жодних документів на обгрунтування своєї позиції суду надано не було, як і не було надано доказового спростування доводів, викладених позивачем.

Також суд наголошує, оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу на статтю 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19.02.2009, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

У рішенні ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 20.10.2011, заява № 29979/04, зазначено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74).

На сьогоднішній день, судами України при вирішенні спорів з податковими органами застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 29.12.2017 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 278887,32 грн.), № від 09.08.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14099,99 грн.), № від 08.01.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98084,08 грн.), № від 25.09.2019 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 5866,95 грн.), №1 від 09.04.2020 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1789,59 грн.), № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 67933,33 грн.), №404 від 21.10.2021 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 98463,72 грн.) за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, податкові повідомлення-рішення № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 69216,93 грн.) та № від 30.11.2018 року (яким застосовано штрафні санкції в розмірі 7481,66 грн.) за порушення строку/терміну сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.Є. Махаринець