Справа № 160/27113/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати рішення суб`єкту владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 (викладене у повідомлені без номера та дати) - оформлене протоколом № 10 від 15 серпня 2024 року (який так і не був наданий позивачеві) щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», протиправним та скасувати;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову. Зазначає, що наявність у нього посвідчення багатодітної родини, в якому позивач вказаний батьком 3 дітей, свідчить про перебування на його утриманні таких дітей. Також позивач сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини.
30 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що у позивача перебуває на утриманні тільки двоє дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Щодо факту перебування падчерки ОСОБА_4 , заявником не було надано: доказів щодо нездійснення утримання ОСОБА_4 її батьком ОСОБА_5 ; доказів щодо неможливості утримання ОСОБА_4 іншими членами родини (матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер); заявником не доведено факт перебування на його утриманні падчерки ОСОБА_4 . Беручи до уваги, що в останньої є батько та мати, і ці обставини позивачем не спростовано, а також не надано документів, що ці особи з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання, позивач, направляючи звернення до відповідача, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пункту 3 частин першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Виходячи з вище викладеного, комісія дійшла висновку, що надати відстрочку з підстав пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не можливо, у зв`язку з відсутністю третьої дитини на утриманні.
05 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Звертає увагу суду, на те, що витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, підтверджується, що ОСОБА_6 є матір`ю-одиначкою, оскільки відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за вказівкою матері. Не зрозуміло, які матеріали справи досліджував відповідач, адже надані позивачем документи, стосовно доньки ОСОБА_4 , підтверджують відсутність батька (записаний зі слів матері). При цьому відповідачем взагалі не взято до уваги посвідчення багатодітної родини. Факт видачі позивачу уповноваженим органом держави посвідчення батька багатодітної сім`ї підтверджує факт проживання разом та виховання та утримання трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя.
06 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено докази направлення відповіді на відзив відповідачу.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 11.01.2024 року №4/40 позивач перебуває на обліку у відповідача-1.
Згідно наданих довідок ВПО за адресою: АДРЕСА_1 проживають:
1) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
3) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
4) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів АСВП №10655519 за виконавчим листом №2-1521/2008 про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання ОСОБА_7 заборгованість станом на 28.06.2024 року становить 242686,88 грн.
Згідно посвідчення від 03.12.2020 року НОМЕР_3 позивач та ОСОБА_6 вказані в статусі батько та мати відповідно щодо наступних осіб:
1) ОСОБА_2 , 2020 р.н.
2) ОСОБА_7 , 2008 р.н.;
3) ОСОБА_4 , 2012 р.н.;
Згідно свідоцтва про народження від 19.11.2020 року серії НОМЕР_4 позивач та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно свідоцтва про народження (видане повторно) від 07.08.2024 року серії НОМЕР_5 позивач та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно свідоцтва про народження від 03.12.2012 року серії НОМЕР_6 ОСОБА_11 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно свідоцтва про народження від 06.08.2008 р.н. серії НОМЕР_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 17.09.2019 року серії НОМЕР_8 позивач та ОСОБА_13 17.09.2019 року зареєстрували шлюб.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 26.07.2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_12 26.07.2011 року зареєстрували шлюб.
Наказом відповідача від 04.06.2024 року №300 створено комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий періоду, відмови у наданні відстрочки, продовження терміну дії, скасування (зміни) раніше прийнятого рішення.
Відповідач-1 направив позивачу на його заяву від 14.06.2024 року №4/990 лист б/н і без дати, згідно якого надати відстрочку не можливо через відсутність законних підстав. Надані документи на підтверджують наявність на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8
09 серпня 2024 року позивач звернувся із заявою про надання відстрочки за п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII (вхідний №4/1752 від 09.08.2024 року), до якої було долучено: «свідоцтва про народження, паспорт, ідентифікаційний код». Згідно наданих відповідачем-1 копій документів до заяви фактично долучено копії: паспорту та ідентифікаційного коду позивача, а також:
1) свідоцтво про шлюб позивача та ОСОБА_13 від 17.09.2019 року серії НОМЕР_9 ;
2) свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 25.10.2011 року. У свідоцтві позивач вказаний батьком;
3) свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 19.11.2020 року. У свідоцтві позивач вказаний батьком;
4) свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 03.12.2012 року, актовий запис №48. Позивач у свідоцтві не згадується;
Згідно наданого відповідачем протоколу від 15.08.2024 року №10 позивачу за п. 5 протоколу відмовлено в наданні відстрочки по вищевказаній заяві на утриманні двоє дітей.
Згідно наданого відповідачем повідомлення від 15.08.2024 року №4/92 позивачу відмолено у наданні відстрочки протоколом від 15.08.2024 року №10. Причини: згідно свідоцтва про народження батьком дитини є ОСОБА_5 .
Відповідач-1 направив позивачу повідомлення, згідно якого протоколом від 15.08.2024 року №1 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки. Причини відмови: згідно свідоцтва про народження батьком дитини є ОСОБА_5 .
Вважаючи протиправною відмову у наданні відстрочки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
За ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII) порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Пунктом 58 Порядку №560 встановлено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно з п. 60 Порядку №560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Додатком №5 до Порядку №560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Перелік).
Згідно Переліку для п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII надаються: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на те, що позивач оскаржує відмову у наданні відстрочки, оформлену протоколом від 15.08.2024 року №10. Такий протокол відповідачем-1 до суду наданий, згідно його змісту розглядалася заява позивача від 09.08.2024 року №4/1752, копія якої також надана відповідачем-1.
Суд звертає увагу на зазначене з огляду на розбіжність доводів сторін стосовно додатків заяви позивача про надання відстрочки. Так, позивач у позові вказував, що долучив до заяви посвідчення багатодітної родини, однак у відзиві відповідач-1, наводячи перелік додатків до заяви про відстрочку, це посвідчення не зазначив, його копію не надав. Тобто, первинно належить вирішити чи надавалося таке посвідчення позивачем.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Зважаючи на рівність сторін щодо доказування питань факту суд звертає увагу на те, що в заяві позивача наявний розділ «Додаток», в якому позивач вказав свідоцтва про народження, паспорт та ідентифікаційний код.
Дійсно, навіть з наданих відповідачем-1 документів вбачається, що позивач надав і інші документи (лист органу ДВС, витяг з державного реєстру, свідоцтво про шлюб). Водночас, наразі жоден доказ не свідчить про те, що позивач також надав і спірне посвідчення. За таких обставин суд виходить з того, що спірне посвідчення позивачем відповідачу-1 разом з заявою від 09.08.2024 року не надавалося. Тим не менш, ця обставина не впливає на результат судового розгляду цієї справи.
Позивач наводив доводи про те, що спірне посвідчення саме по собі підтверджує перебування на його утриманні 3 дітей.
Як вже зазначав суд, докази на підтвердження надання такого посвідчення разом з заявою про надання відстрочки, відсутні. Отже, доводи позивача стосовно змісту та значення такого посвідчення судом відхиляються з огляду на недоведеність обізнаності відповідача-2 про існування такого посвідчення станом на дату прийняття спірного рішення.
Також суд звертає увагу позивача на те, що згідно змісту посвідчення багатодітної родини, яке надано позивачем до суду, дітьми є:
1) ОСОБА_2 , 2020 р.н.
2) ОСОБА_7 , 2008 р.н.;
3) ОСОБА_4 , 2012 р.н.;
В свою чергу згідно наданого відповідачем-1 пакету документів, що долучався до заяви позивача про надання відстрочки, надавались свідоцтва про народження:
1) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 25.10.2011 року. У свідоцтві позивач вказаний батьком;
2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 19.11.2020 року. У свідоцтві позивач вказаний батьком;
3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Інші свідоцтва про народження відсутні.
Тобто, посвідчення багатодітної родини, яке при цьому не надавалось позивачем, стосується 3 дітей, позивач в свою чергу надав свідоцтва про народження 3 дітей, однак з таких 3 дітей наявна розбіжність щодо однієї дитини в посвідченні наявна ОСОБА_7 , 2008 р.н., щодо якої свідоцтво про народження не надавалося, натомість надано свідоцтво про народження іншої дитини ОСОБА_3 .
У позові позивач також зазначав, що на його утриманні також перебуває ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого позивач сплачує аліменти.
З огляду на зміст протоколу від 15.08.2024 року №10 та повідомлення від 15.08.2024 року підставами для відмови у наданні відстрочки стали не обставини, пов`язані з ОСОБА_3 , а обставини, що стосуються зазначення у свідоцтві про народження батьком дитини ОСОБА_5 , тобто обставини, пов`язані з ОСОБА_4 , в свідоцтві про народження якої від 03.12.2012 року дійсно батьком вказаний ОСОБА_5 .
При цьому судом встановлено, що у протоколі від 15.08.2024 року відповідачем-2 вказано, що на утриманні позивача перебуває 2 дітей, а у повідомленні відповідача-1 від 15.08.2024 року №4/92 зазначено, що причиною відмови є особа батька дитини, вказана у свідоцтві про народження.
Таким чином, фактично обставина перебування на утриманні позивача ОСОБА_4 встановлювалася не на основі дослідження обставин утримання її позивачем, а лише формально виходячи з того, хто є батьком цієї дитини згідно свідоцтва про народження. Відповідними діями фактично прирівняно категорії «на утримання яких перебувають троє і більше дітей» та «є батьками 3 і більше дітей».
Зазначений підхід судом визнається необґрунтованим, оскільки він суперечить прямому змісту п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.
З урахуванням приписів п. 60 Порядку №560 відповідач-2 мав встановити факт перебування дитини на утриманні позивача незалежно від того, хто вказаний батьком у свідоцтві про народження такої дитини, адже кровна спорідненість є сталою, а перебування на утриманні динамічною обставиною, при цьому законодавець пов`язує право на відстрочку саме з утриманням дитини, а не з наявністю з нею кровної спорідненості. Для цього відповідачу-2 надано повноваження робити запити до інших органів, використовувати реєстри і тд.
Згідно змісту поданих позивачем документів він звертав увагу на те, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4 особу батька вказано згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зазначення батька за вказівкою матері). Однак з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем-2 ця обставина взагалі досліджувалася та враховувалася.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Таким чином, судом встановлено, що заява позивача про надання відстрочки розглянута з порушенням положень законодавства: як змісту п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII (та п. 60), так і вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд звертає увагу, що допущені помилки полягають в тому, що перебування на утриманні встановлювалося виключно на підставі свідоцтва про народження, що є необґрунтованим. Також встановлюючи факт перебування на утриманні взагалі не надано оцінку документам, якими позивач цю обставину доводив, зі змісту спірної відмови таке не вбачається.
Суд зазначає, що невирішення суб`єктом владних повноважень конкретного питання унеможливлює покладення на такого органу зобов`язання прийняти рішення конкретного змісту з огляду на втручання в його дискреційні повноваження.
Так, лише у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Як наслідок, суд визнає ефективним способом захисту в цій справі скасування спірної відмови про надання відстрочки разом з зобов`язанням відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.
Висновками суду, з урахуванням яких відповідачу-2 належить повторно розглянути заяву позивача є встановлення права позивача на відстрочку згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, а саме: всебічне дослідження усіх обставин, які підтверджують або спростовують перебування дітей на утриманні позивача, в т.ч. наданих позивачем доказів на підтвердження такої обставини, не обмежуючись особою батька, яка вказана у свідоцтві про народження дитини. За потреби, належить використати повноваження згідно п. 60 Порядку №560.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідач-2 є окремим та самостійним суб`єктом владних повноважень, який прийняв спірне рішення незалежно від відповідача-1. З цих підстав і право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання саме відповідача-2 як суб`єкта, який має відповідні повноваження, вчинити відповідні дії. Отже в задоволенні позовних вимог до відповідача-1 слід відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Сума 1211,20 грн, сплачена згідно квитанції від 03.10.2024 року, є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), до відповідача-2: Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_10 у наданні ОСОБА_1 відстрочки, оформлену протоколом від 15.08.2024 року №10 засідання Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від 09.08.2024 року з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко