Справа № 460/2328/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуСправа № 460/2328/24 пров. № А/857/13169/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (суддя Комшелюк Т.О. повний текст складено 22 квітні 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі ГУНП) в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУНП щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за піднайом (найму) житлових приміщень під час його відрядження за період з 19.07.2021 по 17.08.2021, з 25.08.2021 по 23.09.2021, з 24.09.2021 по 04.10.2021, з 05.10.2021 по 14.10.2021 та з 15.10.2021 по 23.10.2021 в сумі 53400 грн;

стягнути з ГУНП на користь позивача протиправно не виплачені йому при звільненні з роботи 30.11.2023 понесені під час відрядження витрати на піднайом (найму) житлових приміщень під час його відрядження кошти за період з 19.07.2021 по 17.08.2021, з 25.08.2021 по 23.09.2021, з 24.09.2021 по 04.10.2021, з 05.10.2021 по 14.10.2021 та з 15.10.2021 по 23.10.2021 в сумі 53400 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач не може ні підтвердити ні спростувати факт перебування позивача у відрядженнях та компенсації понесених витрат в Головному слідчому управлінні Національної поліції України м. Київ (далі ГСУ, НП відповідно), позаяк, згідно з Актом про знищення документів від 11.03.2022 № 3528/200/01-22 (далі Акт), копії наказів відповідача про відрядження за 2021 рік, знищені.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невідшкодування позивачу у повному обсязі витрат на оренду житла під час перебування у службових відрядженнях.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 15.08.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 в слідчих підрозділах ГУНП.

Наказом ГУНП від 30.11.2023 № 299 о/с По особовому складу (далі Наказ №299), позивача звільнено зі служби в поліції.

У період з 19.07.2021 по 17.08.2021, з 25.08.2021 по 23.09.2021, з 24.09.2021 по 04.10.2021, з 05.10.2021 по 14.10.2021 та з 15.10.2021 по 23.10.2021 позивач перебував у відрядженнях в ГСУ.

За час відрядження, витрати позивача понесені за піднайом (найму) житлових приміщень склала 53400 грн.

Вказані витрати підтверджуються належним чином завіреними копіями первинних фінансових документів, а саме: копіями рахунків, квитанцій виписками з ЄДРПОУ, свідоцтвами платника податків, звітами, рапортом (а.с.9-27).

Згідно Наказу №299 вбачається, що при звільненні, кошти, понесені позивачем за піднайом (найму) житлових приміщень під час перебування у відрядженнях у період з 19.07.2021 по 17.08.2021, з 25.08.2021 по 23.09.2021, з 24.09.2021 по 04.10.2021, з 05.10.2021 по 14.10.2021 та з 15.10.2021 по 23.10.2021 в сумі 53400 грн не відшкодовані.

Представник позивача 23.01.2024 звернувся до ГУНП із запитом про надання копій наказів на відрядження позивача у 2021 році та доказів про відшкодування витрат, пов`язаних із службовими відрядженнями.

Листом від 30.01.2024 № 22Аз/200/01-24, відповідач повідомив, що надати копії наказів про відрядження у 2021 році ОСОБА_1 не представляється можливим, оскільки, відповідно до Акту, копії наказів ГУНП, які надходили на адресу Рівненського районного управління поліції ГУНП, знищено. Також надати докази щодо відшкодування ОСОБА_1 документально підтверджених ним витрат на службові відрядження у 2021 році, розмір нарахованих виплачених та не виплачених йому витрат на службові відрядження у 2021 році, копії рапортів ОСОБА_2 та долучених до них документів, поданих після повернення у 2021 році з відрядження, з метою компенсації витрат на таке відрядження, не можливо, оскільки в розпорядженні Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області дана інформація не знаходиться.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату не нижчу ніж визначено законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 2, 3 розділу І «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 №1042/30910; далі - Інструкція № 672 ), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Пунктом 2 розділу II Інструкції № 672 встановлено, зокрема, що строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції №672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження»), які оформлюються відрядженою особою.

Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Згідно з пунктом 9 Інструкції № 672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98 (далі Постанова №98) та «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658; далі Інструкція №59).

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Інструкції № 59 службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Пунктом 4 Інструкції № 59 визначено, що підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс перераховується на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або рахунок підприємства, що направляє працівника у відрядження, операції за яким можуть здійснюватися з використанням корпоративних платіжних карток.

Відповідно до пункту 14 Інструкції № 59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.

Порядок відрядження в межах України визначений Розділом ІІ Інструкції № 59.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Інструкції № 59 направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за запрошенням подається його копія та за наявності програма заходів.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 98 установлено, що в разі коли працівники, відряджені за кордон, за умовами запрошення безоплатно забезпечуються харчуванням стороною, яка приймає, або коли працівники, відряджені в межах України для участі у переговорах, конференціях, симпозіумах з питань, що стосуються основної діяльності підприємства, установи та організації, які відряджають працівників, за умовами запрошення безоплатно забезпечуються харчуванням організаторами таких заходів, добові витрати відшкодовуються у розмірах, що визначаються у відсотках сум добових витрат для відповідної держави згідно з додатком 1 до цієї постанови, зокрема 80 відсотків при одноразовому, 55 відсотків - дворазовому, 35 відсотків - триразовому харчуванні.

Витрати по найму житлового приміщення під час відрядження відшкодовуються за наявності оригіналів підтвердних документів (далі - підтвердні документи).

Витрати на харчування, вартість якого включена до рахунків на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях або до проїзних документів, оплачуються відрядженим працівникам за рахунок добових витрат.

Підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат (у межах України - у національній валюті, за кордон - у валюті держави, до якої відряджається працівник, або у доларах США/євро, або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку, встановленим на день подання уповноваженому банку розрахунку витрат на відрядження). Аванс перераховується на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або рахунок підприємства, установи, організації, що направляють працівника у відрядження, операції за яким можуть здійснюватися з використанням корпоративних платіжних карток (пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98).

Отже, відповідно до наведених норм Постанови КМУ № 98 та Інструкції №59 для підприємств, що повністю або частково фінансуються за рахунок бюджетних коштів, визначений обов`язок відшкодувати працівнику, який перебував у відрядженні, витрати по найму житлового приміщення під час відрядження за наявності оригіналів підтвердних документів.

Матеріалами справи стверджуються, що понесені під час відрядження витрати позивача на піднайом (найму) житлового приміщення за період з 19.07.2021 по 17.08.2021 складають в сумі 18000 грн (рахунок № 505 від 19.07.2021, квитанція № 505/2748040 від 19.07.2021); понесені під час відрядження витрати на піднайом (найму) житлового приміщення за період з 25.08.2021 по 23.09.2021 складають в сумі 18000 грн (рахунок № 520 від 25.08.2021, квитанція № 520/2974252 від 25.08.2021); понесені під час відрядження витрати на піднайом (найму) житлового приміщення за період з 24.09.2021 по 04.10.2021 складають в сумі 6000грн (рахунок № 210924/001 від 24.09.2021, квитанція № 210924/001 від 24.09.2021); понесені під час відрядження витрати на піднайом (найму) житлового приміщення за період з 04.10.2021 по 14.10.2021 складають в сумі 6000грн (рахунок № 211004/001 від 04.10.2021, квитанція № 211004/001 від 04.10.2021); понесені під час відрядження витрати на піднайом (найму) житлового приміщення за період з 14.10.2021 по 23.10.2021 складають в сумі 5400грн (рахунок № 211004/001 від 14.10.2021, квитанція № 211004/001 від 14.10.2021). Всього позивачем витрачено на піднайом житла 53400 грн.

Доказів компенсації позивачу витрат по найму житлового приміщення під час відрядження суду, відповідачем не надано, отже такі витрати вважаються невідшкодованими.

Посилання скаржника на те, що відповідні копії наказів, зокрема і про відрядження позивача були знищені у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, а відтак відсутні докази підтвердження понесених витрат, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки подані позивачем фінансові документи та документи на відрядження підтверджують факт понесення та існування таких витрат, і не можливість спростування таких обставин відповідачем не можуть бути підставою обмеження права позивача на отримання спірних витрат.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич