Справа № 580/4679/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року справа № 580/4679/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі адвоката Кириленка А. В. з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок травмування, що пов`язано із захистом Батьківщини в періоди 01.07.2023 по 01.08.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок травмування, що пов`язано із захистом Батьківщини в період 01.07.2023 по 01.08.2023.

Обгрунтовуючи позовну заяву, представник зазначив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 06.03.2022 та виключений зі списків особового складу військової частини 16.08.2023. З 29.04.2023 по 09.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі н. п. Часів Яр Донецької області, н. п. Костянтинівка Донецької області. 01.07.2023 позивач отримав поранення (вибухова травма ЗЧМТ), у зв`язку з чим проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01.07.2023 по 01.08.2023. Представник вважає, що у зв`язку з отриманням бойового поранення пов`язаного із захистом Батьківщини позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за періоди стаціонарного лікування. Підтверджуючі документи щодо проходження позивачем лікування в лікувальних закладах були надані відповідачу та ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, станом на день звернення до суду із цим позовом відповідач не вжив заходів щодо добровільного нарахування та виплати додаткової винагороди. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач в особі свого представника звернувся до суду. З огляду на зазначене вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 14.06.2024, зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 16.08.2023 № 240 вважається таким, що 16.08.2023 справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При звільненні позивача на день виключення зі списків особового складу військовою частиною НОМЕР_1 було проведено повний розрахунок. Вказує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, не має постійного характеру, оскільки установлювалась лише на період дії воєнного стану. Зазначена додаткова винагорода виплачується пропорційно в розрахунку на місяць та лише за безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а також при наявності відповідних підстав. Також відповідач посилається на те, що з рапортом чи заявою про отримання виплат після поранення позивач до військової частини НОМЕР_1 не звертався, після звільнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 з належно завіреними копіями документів запит до військової частини НОМЕР_1 не надходив. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 27.05.2024 суддя визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду. Прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи. Залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа не направила до суду письмових пояснень, з викладом своєї позиції щодо позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 від 10.06.1988. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2023 № 240 позивач з 16.08.2023 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Також вважається таким, що з 16.08.2023 справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 № 2419 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдат ОСОБА_1 у період з 29.04.2023 по 09.08.2023 (дата зазначеної довідки) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі н. п. Часів Яр Донецької області, АДРЕСА_1 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2023 № 129.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 № 3387 солдат ОСОБА_1 01.07.2023 отримав вибухову травму, ЗЧМТ за таких обставин: під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2023 №343дск, в районі н.п. Кліщіївка Донецької області, 01.07.2023 о 13:07 год в результаті ворожого обстрілу зі сторони противника отримав поранення. Діагноз: гострий транзиторний посттравматичний розлад з цефалгічним синдромом, що підтверджується медичними висновками від 01.07.2023 № 21751. Травмування ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Травмування ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2023 № 90.

Відповідно до первинної медичної картки Форми № 100 позивач 01.07.2023 отримав первинну медичну допомогу.

Згідно з Виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 3113 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02.07.2023 по 10.07.2023.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1325 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 10.07.2023 по 01.08.2023.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 24.01.2024, зокрема, щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за періоди стаціонарного лікування.

Відповідач листом від 14.02.2024 № 1715/499 повідомив, що згідно із законодавством після поранення військовослужбовець може розраховувати на такі види виплат, зокрема, виплата додаткової винагороди в сумі 100 тис грн відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168. З рапортом чи заявою про отримання виплат після поранення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не звертався, після звільнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 з належно завіреними копіями документів запит до військової частини НОМЕР_1 не надходив.

З витягу із картки особового рахунку військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 16.08.2023 вбачається, що позивачу було виплачено грошове забезпечення, зокрема, за липень 2023 року 21 333,10 грн, за серпень 2023 року 67 176,98 грн.

Представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із аналогічною заявою від 18.03.2023 щодо виплати додаткової винагороди.

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 26.03.2024 № 2/839 повідомив, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.08.2023.

Позивач, вважаючи, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за періоди стаціонарного лікування у зв`язку з отриманням бойового поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, звернувся в особі свого представника до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону № 2232-XII передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно із статей 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168, пунктом 1 якої (на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановив суд, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 16.08.2023 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 № 2419 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України підтверджено участь позивача з 29.04.2023 по 09.08.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі н. п. Часів Яр Донецької області, н. п. Костянтинівка Донецької області.

01.07.2023 позивач отримав травмування, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні з 01.07.2023 по 01.08.2023.

Суд врахував, що Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 затверджено Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, відповідно до пункту 10 яких у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

П. 11 зазначених Змін передбачає, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

З матеріалів справи вбачається, що командир військової частини НОМЕР_1 видав довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 30.10.2023 № 3387 (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 зазначеного вище поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Враховуючи зазначене, виходячи із системного аналізу вказаних нормативних актів, фактичних обставин та доказів на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позивач має безумовне право на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок травмування, пов`язаного із захистом Батьківщини в періоди з 01.07.2023 по 01.08.2023 у розмірі, збільшеному до 100 000 грн.

Надаючи оцінку доводам відповідача суд зазначає, що згідно ч. 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, у разі заперечення доводів позивача щодо його права на додаткову винагороду в розмірі, збільшеному до 100 000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок травмування відповідач зобов`язаний надати до суду письмові докази, на які він посилається як на належні.

Проте відповідач такі докази не надав, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди за період з 01.07.2023 по 01.08.2023, збільшеної до 100 000 гривень, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Суд врахував, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 5,9, 241-243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок травмування, що пов`язано із захистом Батьківщини в період з 01.07.2023 по 01.08.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок травмування, що пов`язано із захистом Батьківщини в період з 01.07.2023 по 01.08.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО