Справа № 480/7844/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2024 року м. Суми Справа № 480/7844/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
судді Сидорука А.І.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
до Військової частини НОМЕР_1 ,
про визнання протиправнвою бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Стислий виклад позицій сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій із своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням позивача; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 25.11.2016 по день фактичного розрахунку 20.10.2022.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при звільненні позивача зі служби 24.11.2016 позивачу не було виплачено всі належні йому суми, а виплачено їх лише 21.10.2022. Тому відповідач повинен сплатити позивачу грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні, а саме з 25.11.2016 до 20.10.2022.
29.11.2022 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19.04.2024 судом було постановлено ухвалу про витребування доказів.
Відповідач 22.04.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відзив мотивовано тим, що норми статей 116, 117 КЗпП України не підлягають застосуванню до даних відносин, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах, а проходив військову службу. Звертає увагу суду, що ч.2 ст.117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постанвлення судом рішення щодо суми такої недоплати, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку, на відміну від ч.1 ст.117 КЗпП України. Вказує, що розмір середнього заробітку може бути зменшений судом з урахуванням певних обставин.
Суд звертає увагу, що відповідно до виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.12.2023, наданою відповідачем із відзивом, фактичною назвою юридичної особи з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_2 є саме Військова частина НОМЕР_1 (а.с.75-76).
Встановлені судом фактичні обставини.
24.11.2016 позивача було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 від 24.11.2016 № 226-ОС (а.с.9).
У травні 2017 року позивачу нараховано та виплачено суму 5663,47 грн (з.б.а.с.71).
У жовтні 2022 року позивачу було нараховано та виплачено 4705,55 грн (а.с.49)
Факт виплати заборгованості у сумі 4705,55 грн саме 21.10.2022 не заперечуєьться сторонами.
Місячний розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2016 року складає 8113,45 грн, а за жовтень 2016 - 8113,46 грн (а.с.72).
У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції до 01.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Даною нормою встановлено обов`язок роботодавця виплатити працівнику у день звільнення всі належні йому суми, під якими розуміються в тому числі одноразова грошова допомога при звільненні та компенсаційні виплати.
Отже, відповідач повинен був у день звільнення виплатити позивачу всі належні йому при звільненні суми.
В той же час, остаточна виплата всіх належних позивачу сум була проведена не у день звільнення - 24.11.2016, а виплата проводилась у грудні 2016, лютому 2017, травні 2017, березні 2021, лютому 2022 та 21.10.2022.
Враховуючи той факт, що для військовослужбовців відповідальність за затримку розрахунку при звільненні не передбачена спеціальним законодавством, до даних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Наведена редакція ст. 117 КЗпП України набрала законної сили з 19.07.2022.
До внесення вказаних змін строк нарахування середнього заробітку не обмежувався.
Ухвалення судових рішень про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені особі при звільненні, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняють обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за затримку.
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на дві частини: до і після набрання чинності 19.07.2022 змін до ст. 117 КЗпП України.
Період з 25.11.2016 до 18.07.2022 регулюється редакцією ст. 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-IX, тобто без обмеження строком нарахування у 6 місяців.
До вказаного періоду, у разі наявності у суду переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Період з 19.07.2022 до 20.10.2022 регулюється вже чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження стягнення середнього заробітку шістьма місяцями.
Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах у справах № 440/8467/23, № 400/8493/23 та № 560/6962/23.
Нормою ст. 27 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Згідно з п.п. 2, 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
В матеріалах справи міститься довідка відповідача, відповідно до якої місячний розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2016 року складає 8113,45 грн, а за жовтень 2016 - 8113,46 грн.
Отже, сума середньоденного грошового забезпечення позивача складає 266,02 грн, із розрахунку (8113,45+8113,46)/(30+31).
Сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні (з 25.11.2016 до 18.07.2022) складає 548533,24 грн, з розрахунку 266,02 х 2062 к.д.
Суд звертає увагу, що з урахуванням конкретних критеріїв та обставин справи, які мають юридичне значення, суд за період до 18.07.2022 може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи задовольняє він позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі або частково. Зменшення розміру відшкодування є правом, а не обов`язком суду.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором (істотність розміру); 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Також необхідно взяти до уваги, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер.
Суд вважає за необхідне розрахувати співмірно середній заробіток від всіх несвоєчасно виплачених сум, в тому числі компенсацій речового майна, тощо, а не лише виходячи із сум грошового забезпечення, оскільки невиплата всіх сум, а не лише грошового забезпечення, може бути підставою для стягнення середнього заробітку.
Крім того, відповідач, на виконня вимог ухвали суду, не надав до суду довідок про розмір несвоєчасно виплаченого позивачу грошового забезпечення позивачу.
Сума середнього заробітку за весь період затримки всіх виплат з 25.11.2016 до 18.07.2022 у розмірі 548533,24 грн майже у п`ять разів перевищує несвоєчасно виплачені суми при звільненні у розмірі 122431,89 грн.
Відповідач є військовим формуванням, що виконує завдання із забезпечення національної безпеки та фінансується за рахунок Державного бюджету України. Крім того, позивач не заявляє про свої майнові втрати, а суд орієнтовно оцінив їх розмір і визначив справедливе відшкодування.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з виходом за їх межі, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2016 до 20.10.2022 у сумі 122431,89 грн, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Крім того, суд не приймає до уваги доводів відповідача щодо передчасності вимог у даній справі, у зв`язку з тим, що справи № 480/904/24 та № 480/855/24 перебувають на розгляді у судах, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом, враховуючи не виплати всіх належних сум при звільненні, а їх виплати 21.10.2024. Сам факт наявності вищевказаних судових проваджень не є доказом того, що з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні. Рішення по суті у справах № 480/904/24 та № 480/855/24 судом не прийняті.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд на підставі норми ч.1 ст. 139 КАС України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправнвою бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 25.11.2016 до 20.10.2022, у розмірі 122431 (сто двадцять дві тисячі чотириста тридцять одну) грн 89 (вісімдесят дев`ять) коп.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), за рахунок бюджетних асигнувань, 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 60 (шістдесят) коп. витрат по сплаті судового збору.
5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 20.12.2024.

Суддя А.І. Сидорук