Справа № 480/4644/24
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року Справа № 480/4644/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/4644/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина) у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 2573 від 18.12.2023 в частині, що стосується ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення ОСОБА_2 , у тому числі додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, починаючи з 24.10.2023, оформлене листом № 2/7-853 від 31.05.2024;

- стягнути з відповідача на користь позивача 50 000, 00 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що є матір`ю ОСОБА_2 , який з 19.07.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а відповідно до сповіщення від 03.01.2024, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новодонецьке, Волноваського району, Донецької області, 24.10.2023 добровільно здався в полон, що підтверджується службовим розслідуванням.

З метою отримання грошового забезпечення сина, 10.05.2024 позивач звернулась із відповідною заявою до відповідача, який листом № 2/7-853 від 31.05.2024 відмовив у виплаті з тих підстав, що ОСОБА_2 добровільно здався в полон.

На переконання ОСОБА_1 , згадані наказ про результати службового розслідування та відмова у виплаті грошового забезпечення є протиправними, оскільки належні і достатні докази добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 в матеріалах службового розслідування відсутні, інформація щодо підготовки військовослужбовців до ведення бою, щодо відповідності бойових завдань бойовим можливостям підрозділу, щодо співвідношення сил підрозділу з силами противника, щодо облаштування позиції тощо, не встановлювалась.

Ухвалою суду від 04.06.2024, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/4644/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для поданні заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві військова частина НОМЕР_1 зазначила, що згідно з актом службового розслідування, військовослужбовець ОСОБА_2 перебуваючи на позиції ПВ «ВАЛЛІ» та маючи всі засоби вогневого ураження противника, незважаючи на обов`язок чинити збройний опір ворогу та наявність фізичної можливості це робити, бій не вів, опір не чинив, добровільно здався в полон.

У зв`язку з цим, враховуючи приписи пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016, відповідач вважає відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника третього стрілецького відділення першого стрілецького взводу 5-ї стрілецької роти, 2-го стрілецького батальйону.

Під час проходження служби позивачем, 25.10.2023 на підставі рапорту виконуючого обов`язки командира другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , наказом № 1974, з метою уточнення причин та умов зникнення безвісти, зокрема, ОСОБА_2 , призначено службове розслідування. (а.с. 118-119)

За результатами службового розслідування, 18.12.2023 складено акт, за змістом якого 24.10.2023 особовий склад п`ятої стрілецької роти другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання по утриманню позицій в районі АДРЕСА_1 . Того ж дня з 8:50 до 10:50 відбувся штурм ворогом позиції, на якій знаходився, в тому числі, ОСОБА_2 .

За допомогою безпілотного літального апарату було встановлено, що за 10- 15 метрів від позицій знаходились ворожі військовослужбовці у кількості 10 осіб та вели вогонь зі стрілецької зброї і кидали гранати. Під час даних штурмових дій противника військовослужбовцями зі складу п`ятої стрілецької роти другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 не вівся бій та не чинився опір ворогу. Після того, як противник зайшов на позицію ПВ "ВАЛЛІ", сержант ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 добровільно здалися в полон. При цьому, вказані військовослужбовці були повністю забезпечені зброєю та боєприпасами, однак не вели бій та не чинили опір ворогу. (а.с. 114-118)

Наказом № 2573 від 18.12.2023, відповідно до статті 5 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, зокрема, сержанта ОСОБА_2 визнано таким, що добровільно здався в полон, у зв`язку з чим, начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 наказано не здійснювати виплату грошового забезпечення, в тому числі, сім`ї ОСОБА_2 (а.с. 113-114)

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець Збройних Сил України зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Бойовим статутом Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженим наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 605 від 30.12.2016, врегульовано порядок ведення оборонного або наступального бою.

Згідно з цим Статутом, бій це сукупність узгоджених і взаємопов`язаних за метою, завданнями, місцем і часом ударів, вогню і маневру, які ведуться за єдиним замислом і планом для виконання тактичних бойових завдань в обмеженому районі протягом короткого часу. Бій може бути загальновійськовим, вогневим, повітряним, протиповітряним, морським.

Загальновійськовим боєм є різновид бою, який ведеться об`єднаними зусиллями військових частин і підрозділів різних родів військ та спеціальних військ Сухопутних військ (СВ) у взаємодії з іншими видами Збройних Сил України (ЗС України), а також органами і підрозділами інших військових формувань (ІВФ) та правоохоронних органів (ПрО). Основними видами загальновійськового бою є оборонний і наступальний бій.

Оборонним боєм є загальновійськовий бій, який ведеться з метою відбиття наступу противника, завдання йому максимальних втрат, утримання важливих районів (рубежів, об`єктів) місцевості і створення сприятливих умов для переходу в наступ або ведення інших дій.

Оборонним боєм взводу (відділення, танка) є послідовне виконання тактичних завдань, основними з яких є: нанесення ураження підрозділам противника при їх розгортанні і переході в атаку перед переднім краєм оборони; відбиття атаки противника і утримання зайнятого опорного пункту (позиції); знищення противника, який увірвався на передній край та вклинився в оборону;

Взвод (відділення, танк) повинен бути готовим до тривалого ведення оборонного бою в умовах застосування противником усіх видів зброї та засобів радіоелектронної боротьби (РЕБ) і здатним відбити атаку переважаючих сил танків і піхоти, які підтримуються вогнем артилерії та ударами авіації, активними діями повітряних (морських) десантів та диверсійно-розвідувальних сил (ДРС). Підрозділ повинен стійко утримувати опорний пункт (позицію) і не залишати його без наказу старшого командира. Дії особового складу повинні бути стійкими і активними.

Підрозділи можуть переходити до ведення оборонного бою навмисно або вимушено, в умовах відсутності зіткнення з противником або безпосереднього зіткнення з ним. Оборонний бій організовується завчасно або в ході бою, протягом тривалого часу або у стислі терміни.

В обороні взвод перебуває у постійній готовності до відбиття атаки противника. У разі обходу противником опорного пункту взвод переходить до кругової оборони і, продовжуючи стійко утримувати позиції, що займаються, знищує противника з тилу вогнем усіх видів зброї з основних і запасних позицій або діє за вказівкою командира роти.

Відділення повинно бути готовим до здійснення маневру на загрозливий напрямок, ведення оборонного бою вночі та інших умовах обмеженої видимості, а також у випадку оточення.

З підходом піхоти противника на відстань 30-40 м відділення застосовує гранати. Противник, що увірвався на позицію відділення, знищується вогнем упритул, гранатами і в рукопашному бою. Розповсюдження противника траншеєю і ходом сполучення негайно затримується вогнем і швидким встановленням заздалегідь підготовлених рогаток, їжаків та інших переносних загороджень.

Вихід з бою залишення підрозділами опорного пункту (позицій) у безпосередньому зіткненні з противником і переміщення на безпечну від його вогню відстань, яка забезпечує виконання подальшого завдання. Вихід з бою проводитися з метою відриву від противника, перенесення зусиль з одного напрямку (рубежу) на інший, посилення особливо небезпечних напрямків, закриття проломів, які утворилися внаслідок вогневих ударів противника, прикриття відкритих флангів, а також здійснюється перед відходом.

У будь-якому випадку вихід з бою і відхід проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира. Він повинен здійснюватися організовано і не перетворюватися на втечу. Підрозділи у боєздатному стані виходять у призначений район або займають новий опорний пункт (позиції). Відхід підрозділів без зброї не допускається. У разі неможливості евакуювати пошкоджене озброєння і техніку, вони знищуються встановленим порядком за наказом старшого командира на місці.

Пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України встановлено, що з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, може проводитися службове розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 85).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Мігністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371.

Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Розділом V Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, визначено Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016.

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

На виконання пункту 8 Порядку, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.

Отже, за змістом вказаних норм, військовослужбовці, окрім іншого, зобов`язані здійснювати передбачені Бойовим статутом Сухопутних військ Збройних Сил України бойові дії, утримувати позиції, знищувати противника вогнем з усіх видів зброї тощо. У разі захоплення військовослужбовця внаслідок таких дій у полон а бо взяття його заручником, у членів сімей виникає право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви та документів у визначеному порядку.

З метою встановлення обставин захоплення військовослужбовця у полон чи взяття його заручником, може бути проведено службове розслідування, результати якого затверджуються наказом.

У цій справі судом встановлено, що стверджуючи про протиправність оскаржуваних наказу та рішення, позивач вказує на недостатність доказів добровільної здачі в полон ОСОБА_2 та відсутність в акті службового розслідування повного та всебічного дослідження сукупності умов, у яких перебували військовослужбовці, в тому числі і ОСОБА_2 , у момент їх захоплення в полон.

Втім зі змісту пояснень ОСОБА_6 убачається, що 24.10.2023 він знаходився на КСП «СОСНА», звідки командував ротою. Під час штурму ворогом позиції «ВАЛЛІ», на якій знаходились сержант ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_5 , за допомогою БПЛА було встановлено, що за 10-15 метрів від позицій знаходились ворожі військовослужбовці в кількості 10 осіб, які вели вогонь зі стрілецької зброї та кидали гранати. Незважаючи на достатню забезпеченість зброєю та боєприпасами, сержант ОСОБА_2 , солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , опору не чинили, відсічі не давали, здалися в полон. (а.с. 123-124)

Про добровільну здачу в полон військовослужбовця ОСОБА_2 свідчать і пояснення майора ОСОБА_3 , який зазначив, що 24.10.2023 перебував на КСП «ДІБРОВА», де за допомогою БПЛА побачив як сержант ОСОБА_2 та солдати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під час штурму ворогом позиції «ВАЛЛІ», не вели бій та не чинили опір, а здалися в полон. (а.с. 124-125)

Суд враховує, що відсутність ведення бойових дій військовослужбовцями зафіксована і на відео, яке досліджувалось під час службового розслідування та наявне в електронних матеріалах справи.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про добровільну здачу ОСОБА_2 у полон та, як наслідок, про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення членам його сім`ї.

Суд зазначає, що незважаючи на встановлений частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку довести ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Жодних доказів з приводу належного виконання ОСОБА_2 військових обов`язків, зокрема, ведення ним бойових дій під час штурму ворогом позиції «ВАЛЛІ» 24.10.2023 та захоплення у полон не з власної волі, позивач суду не надала, про наявність таких доказів не повідомила.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про відповідність оскаржуваних рішень критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик