Справа № 420/31809/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 119 055,87 гривень, що складається з 3 відсотків річних у сумі 26 350,23 гривень та індексу інфляції у сумі 92 705,64 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у сумі 70 830,00 гривень, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області наполегливо, проявляючи неповагу як до суду, органів примусового виконання рішення суду, так і до сторін процесу застосовує власні прийоми з невиконання/ часткового невиконання рішення суду шляхом встановлення графи при перерахунках у вигляді «максимального обмеження» щодо пенсії ОСОБА_1 попри законодавчу заборону та рішення судів, вдається до процесуальних хитрощів у вигляді оскарження заходів примусового виконання рішень судів у вигляді штрафів приховуючи від судів суттєві обставини не виконання рішення суду та свідомо не долучаючи стягувача як особи, в інтересах якої таке стягнення застосовано, як то було у справах № 420/16379/22 та № 420/12256/23, вигадуючи власні порядки виконання рішень судів станом на власноруч визначені дати, застосовуючи обмеження максимальним розміром після судової заборони, тощо. Сумою заборгованості, визнаної ГУ ПФУ в Одеській області в твердій грошовій сумі є 161 471,60 та 218 078,60 гривень. При цьому, сума 161 471,60 гривень визначена листом ГУ ПФУ в Одеській області від 11 лютого 2022 року № 1500-0505-5/20627, а сума 218 078,60 гривень листом ГУ ПФУ в Одеській області від 21 вересня 2022 року № 1500-0505-5/97347. При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, всього до стягнення за ст. 625 ЦК України: 119 055,87 гривень. Також, позивач вважає необхідним заявити моральну шкоду виходячи з суми прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, чинною станом на дату подачі позову. ОСОБА_1 зіткнувся з невиконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду із позовом у лютому 2022 року, з того часу до дати подачі позову минуло два роки та чотири місяці (лютий 2022 - квітень 2024) або 27 місяців. При цьому, після отримання позову ГУ ПФУ в Одеській області виконало рішення про зняття обмеження максимальним розміром в частині перерахунку без обмеження з червня 2024 року. Виплата заборгованості перед позивачем не відбулася. Прожитковим мінімумом для осіб, що втратили працездатність є 2 361,00 гривень, що при перемноженні на 30 місяців становить 70 830,00 гривень.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представника відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 по справі № 420/7076/22, яке набрало законної сили 29.07.2022, ОСОБА_1 21.09.2022 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2022 становитиме 24442,90 грн. Сума доплати за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 з урахуванням фактично виплачених сум склала 218078,60 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 в сумі 218078,60 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. При цьому, Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, необхідно дійти висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Отже, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Таким чином, Головним управлінням постійно вчиняються всі можливі дії в межах наданих повноважень, за для можливості проведення виплати нарахованої доплати пенсії, яка була нарахована під час виконання рішення суду. Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України. З урахуванням наведеного відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Також, питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними. Оскільки позивачем при оскарженні дій Головного управління не заявлялася вимога про відшкодування моральної шкоди, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної, на думку позивача, цією ж протиправною дією/бездіяльністю позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного судочинства. Крім того, оскільки у справі, що розглядається, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні, то в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Представником третьої особи Державної казначейської служби України надано пояснення, в яких представник вказав, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Державу представляють відповідні державні органи в межах їх компетенції через свого представника. Таким органом в рамках справи №420/31809/24 є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Казначейство не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Тому, стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у загальному розмірі 189 885,87 грн шляхом безспірного списання Казначейством з єдиного казначейського рахунку призведе до нецільового використання бюджетних коштів. Крім того, Казначейство вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 70 830,00 грн є завищеним, а позовні вимоги щодо компенсації моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Також, ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/12560/21, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з 01 грудня 2019 року, на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-608 вiд 07.06.2021 року, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року, на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення № 33/36-608 від 07.06.2021 року виданої державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/12560/21, яке набрало законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , сума доплати складає 161471,60 грн. та обліковується в автоматизованих базах обробки пенсійної документації (а.с. 32-37).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року по справі № 420/7076/22, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування обмеження максимального розміру пенсії при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року по справі № 420/7076/22, яке набрало законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , сума доплати складає 218078,60 грн. та обліковується в автоматизованих базах обробки пенсійної документації (а.с. 41-44, 129-131).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу вищевикладеного слідує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року у справі №420/2411/19 сформувала правовий висновок, відповідно до якого, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).

Закон № 4901-VI не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання боржником (зокрема, державою) його грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 вказала, що інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання судового рішення можуть бути заявлені до стягнення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Таким чином, для застосування наслідків (відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов`язання держави можуть бути застосовані вимоги частини другої статті 625 ЦК України лише за наявності одночасно кількох умов: наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про визначення зобов`язання як грошового; грошове зобов`язання повинне бути конкретизоване судовим рішенням, тобто з визначенням чіткої суми.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 119 055,87 гривень, що складається з 3 відсотків річних у сумі 26 350,23 гривень та індексу інфляції у сумі 92 705,64 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України, ґрунтуються на несвоєчасній виплаті на виконання рішень суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/12560/21, та від 28 червня 2022 року по справі № 420/7076/22, коштів нарахованої доплати пенсії у розмірі 161471,60 грн. та 218078,60 грн.

В той же час, рішеннями суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/12560/21, та від 28 червня 2022 року по справі № 420/7076/22, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок суми заборгованості у перерахованому розмірі, що належить позивачу, при ухваленні рішень по суті позовних вимог не здійснювався. Вказані судові рішення не містять будь-яких застережень щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 доплати пенсії у розмірі 161471,60 грн. та 218078,60 грн..

Верховний Суду в постанові від 24 липня 2023 року по справі №420/6671/18 зазначив, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості по пенсії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що рішення суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/12560/21, та від 28 червня 2022 року по справі № 420/7076/22 виконуються в порядку ЗУ «Про виконавче провадження», а не в порядку Закону № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що станом на теперішній час грошові кошти у розмірі 161471,60 грн. та 218078,60 грн. виплачені позивачу ОСОБА_1 , матеріалів справи не містять.

За таких підстав, оскільки між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, Державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відсутнє неналежне виконання (прострочене) грошове зобов`язання підтверджене (визначене, конкретизоване) відповідним судовим рішенням, відсутні підстави для застосовування приписів частини другої статті 625 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 119 055,87 гривень, що складається з 3 відсотків річних у сумі 26 350,23 гривень та індексу інфляції у сумі 92 705,64 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України, слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у сумі 70 830,00 гривень, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, позивачем не зазначено жодних обґрунтованих обставин на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди та не доведено факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а отже не підтверджено наявність причинного зв`язку між заявленою моральною шкодою з невиплатою відповідачем суми доплати пенсії.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у сумі 70 830,00 гривень, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 119 055,87 гривень, що складається з 3 відсотків річних у сумі 26 350,23 гривень та індексу інфляції у сумі 92 705,64 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України; стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у сумі 70 830,00 гривень, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.