Справа № 380/16704/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуСправа № 380/16704/22 пров. № А/857/9627/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса), Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення додаткової винагороди, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року (суддя Коморний О.І., м.Львів, повний текст складено 11 травня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової академії (м.Одеса) (далі Академія), Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» від 28.09.2022 №262 (далі Наказ №262);

стягнути з Академії на користь ОСОБА_1 100000 грн додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) за вересень 2022 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що йому не було відомо про факт службового розслідування і в діях що кваліфіковані відповідачем та поставлені у вину позивачу відсутні переконливі факти ознак самовільного залишення військової частини.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Академія подала додаткові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуваний Наказ відповідач діяв обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень та застосував до позивача такий вид стягнення, який в повній мірі відповідає скоєному ним порушенню. Також вказано, що оскільки судом під час розгляду справи було встановлено правомірність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за самовільне залишення військової частини, правові підстави для стягнення 100000 гривень додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 за вересень 2022 року, відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 06.03.2022 по спірний період проходив службу в лавах Збройних Сил України.

Згідно витягу з наказу начальника Академії (по стройовій частині) №51 від 06.03.2022, старший лейтенант ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента №69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 06.03.2022 призначений на посаду начальника речової служби в/ч НОМЕР_1 при Академії (м. Одеса) (далі Посада) та зарахований на всі види забезпечення.

Наказом т.в.о в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2022 №6 позивача виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення (вибув до нового місця служби).

Відповідно до витягу з доповіді про подію у в/ч НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив в/ч - 06.09.2022 орієнтовно о 20:00 годині.

Згідно витягу з доповіді про подію у Військовій частині НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про те, що начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 після самовільного залишення військової частини повернувся - 07.09.2022 о 04:48 годині.

07.09.2022 на адресу командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт заступника командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 , в якому зазначено, що начальник служби речового майна ОСОБА_1 не прибув на нараду в 19:30 06.09.2022. За місцем проживання не знаходився та по радіостанції на зв`язок не виходив.

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 07.09.2022 №224 «Про призначення службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» на підставі рапорту заступника командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 від 07.09.2022 по факту самовільного залишення частини ОСОБА_1 призначено службове розслідування в складі комісії за фактом вчинення правопорушення старшим лейтенантом ОСОБА_1 , з метою встановлення ступеня вини військовослужбовця, характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, причинного зв`язку, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення та прийняття відповідного правового рішення.

За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини начальником речової служби ОСОБА_1 дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування від 27.09.2022 (далі Акт).

В Акті зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 16, 59 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статус ВС) та статей 1-4 «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) та зазначено, що вина старшого лейтенанта ОСОБА_1 виражається у формі прямого умислу, так як останній, з власної недисциплінованості, в умовах особливого періоду, а саме під час дії воєнного стану 06.09.2022 самовільно залишив військову частину. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення зазначено: особиста недисциплінованість та відчуття безкарності; нерозуміння вимог Дисциплінарного статуту в частині неухильного виконання вимог статей 1-4; свідоме нехтування вимогами Статуту Збройних Сил України.

Під час проведення службового розслідування, ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення посилаючись на положення статті 63 Конституції України, у зв`язку з чим, 11.09.2022 був складений акт про відмову надати пояснення.

10.09.2022 начальник бронетанкової служби майор ОСОБА_4 надав пояснення, в яких зазначив, що « 06.09.2022 біля 22:00 години капітан 2 рангу ОСОБА_5 прибув до оселі де майор ОСОБА_4 розташований та з підполковником ОСОБА_2 визвали та забрали капітана 2 рангу ОСОБА_6 до штаб частини. На час прибуття старший лейтенант ОСОБА_1 був відсутній та не знаходився в хаті».

Начальник служби ракетно-артилерійського озброєння майор ОСОБА_7 10.09.2022 надав пояснення, в яких зазначив, що « 06.09.2022 приблизно о 22:00 капітан 2 рангу ОСОБА_5 разом з підполковником ОСОБА_2 прибули до місця відпочинку, після того забрали капітана 2 рангу ОСОБА_6 до штабу. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 в той час не було».

10.09.2022 головний сержант в/ч НОМЕР_1 старшина ОСОБА_8 надав пояснення, в яких зазначив, що «він по наказу командира в/ч НОМЕР_1 07.09.2022 прибув до розташування особового складу де проживає старший лейтенант ОСОБА_1 , який повернувся до помешкання о 04:48 ранку свідком чого і став».

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку, якісно та професійно виконує свої обов`язки. Поставлені командирами завдання виконує належним чином, свій службовий обов`язок виконує добросовісно, вказівки у відповідності з отриманим наказом, у разі потреби може проявити розумну ініціативу. У військовому колективі користується повагою, взаємовідносини з військовослужбовцями будує належним чином, про що також зазначено в Акті.

В Акті також зазначено, що обставини, які пом`якшують відповідальність відсутні. Обставини, які обтяжують відповідальність: - вчинення правопорушення під час дії воєнного стану; - характер вчинення правопорушення під час дії воєнного стану.

Актом запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту ВС та статей 1-4 Дисциплінарного статуту

Наказом №262 за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту ВС, статей 1-4 Дисциплінарного статуту, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відповідно до пунктів 3, 5, 6 Наказу, врахувати під час преміювання факт вчинення дисциплінарного правопорушення; не включати в наказ про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень у зв`язку з самовільним залишенням військової частини; не здійснювати виплату додаткової винагороди за вересень місяць.

25.10.2022 ОСОБА_1 склав рапорт, який засобами поштового зв`язку направив на адресу Академії (м. Одеса). Рапорт адресований командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 . В рапорті зазначено, що « 06.09.2022 приблизно о 19:00 годині знаходився в місці відпочинку групи офіцерів частини. Погано себе почуваючи перейшов у сусіднє, більш тепле приміщення, де проспав до 04:00 години ранку 07.09.2022, після чого прийшов до приміщення де звичайно відпочивав перевірити чи нічого не відбулось за час його відпочинку. Зазначає, що рапорт ОСОБА_2 від 07.09.2022 стосується неприбуття ОСОБА_1 на нараду, за що готовий нести відповідальність, однак самовільне залишення частини військовослужбовцем передбачає його фізичне самовільне переміщення за межі дислокації військової частини, що в даному випадку місця не мало та не могли мати. З рапорту ОСОБА_2 та пояснень інших опитаних осіб цього також не випливає. Про проведення наради міг забути з причин нервового перенапруження, за що готовий відповісти у встановленому порядку».

З пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній поряд з ними та в момент того як забрали капітана 2-го рангу ОСОБА_6 біля 22:00 год. 06.09.2022. Однак цієї обставини не заперечую, дійсно в цей момент рядом з ними не був, оскільки спав. Однак в подальшому просинався приблизно між 23:00 год.-24:00 год. та заходив до кімнати з метою прийняття ліків, де мене бачили ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Після цього знов пішов відпочивати. Таким чином, вказані військовослужбовці бачили, що ОСОБА_1 перебуває у межах військової частини та підтверджує безпідставність звинувачення у самовільному залишенні військової частини. Щодо відсутності у приміщенні де зазвичай відпочивав, то пояснив, що в той день перейшов відпочити у сусіднє, більш тепле приміщення, в якому кілька годин спав. Наведене не може вважатись самовільним залишенням військової частини. Щодо відмови надання пояснень, повідомив, що коли останній запропонував надати пояснення щодо причин самовільного залишення військової частини, не зрозумів про що йде мова, однак оскільки відомо, що зазначена дія тягне за собою адміністративну або кримінальну відповідальність (в умовах військового стану), утримався від надання пояснень».

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно зі статтями 5, 6, 8 Статуту ВС внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

За змістом статті 11 Статуту ВС необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (пункт 16 Статуту ВС).

Відповідно до статті 26 Статуту ВС військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 30 цього Закону начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За змістом статті 37 Статуту військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний викопати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 59 даного Статуту визначено зобов`язання командира (начальника).

Командир (начальник) зобов`язаний:

знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За змістом статті 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Стаття 48 Дисциплінарного статут передбачає, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За змістом статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Дисциплінарного статуту передбачає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає «Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок).

За пунктом 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

За змістом пункту 3 розділу IV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку).

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункт 1 розділу VI Порядку).

З матеріалів справи видно, що підставою для проведення службового розслідування став рапорт заступника командира тактичної групи з тилу начальника групи військової частини ОСОБА_2 , в якому зазначено, що Посада, ОСОБА_1 не прибув на нараду в 19:30 06.09.2022. За місцем проживання не знаходився та по радіостанції на зв`язок не виходив.

Згідно витягу з доповіді про подію у в/ч НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 після самовільного залишення військової частини повернувся - 07.09.2022 о 04:48 годині.

Згідно пояснень військовослужбовців ОСОБА_4 , ОСОБА_7 06.09.2022 приблизно о 22:00 капітан 2 рангу ОСОБА_5 разом з підполковником ОСОБА_2 прибули до місця відпочинку, після того забрали капітана 2 рангу ОСОБА_6 до штабу. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 в той час в хаті не було».

В Акті вказано, що комісією призначеною наказом командира в/ч НОМЕР_1 службового розслідування відносно позивача-апелянта виявлено ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме: діяння, передбачені частинами першою (Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб) або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Поміж тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вище перелічених профільних законодавчих актах немає нормативного визначення «самовільного залишення військової частини», яке однак з огляду на наведені вище норми та зокрема норми статті 172-11 КУпАп можна кваліфікувати, як залишення частини або місця служби, що вчинено без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.

У даному випадку мається на увазі територія військової частини, межі якої можуть і не позначатися огорожею, але звичайно визначаються наказом командира частини з ілюстрацією їх на плані (схемі).

Так, згідно витягу з рішення командира 98 ТГр №71ХХХХ щодо заняття режиму оборони в смузі оборони НОМЕР_4 ОГШБр місцем дислокації/розташуванням у відповідний період часу в/ч НОМЕР_1 був населений пункт АДРЕСА_1 .

Однак, в матеріалах як службового розслідування, так і судової справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 06.09.2022 знаходився поза межами вказаного населеного пункту.

Доводи в/ч НОМЕР_1 про те, що у суб`єкта ініціювання службового розслідування відсутній обов`язок щодо встановлення місцезнаходження особи. Яка відсутня за місцем проходження служби, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятними, оскільки у даній справі відповідачем не доведено те, що скаржник був відсутній за межами військової частини, службовим розслідуванням встановлено факт того, що позивач відсутній у певній «хаті».

При цьому, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Як зазначено Акті службового розслідування основною підставою для висновку того, що позивач здійснив самовільне залишення військової частини було те, що 06.09.2022 о 19/30 год він не прибув на нараду, чого позивач не заперечує. Однак, з яких підстав мала відбутися відповідна нарада, що вона передбачала, хто мав бути на ній присутній, чим вона передбачена, та які наслідки за собою несла матеріали службового розслідування не містять і відповідачі цього не конкретизують жодним чином.

Доводи в/ч НОМЕР_1 про те, що у суб`єкта ініціювання службового розслідування відсутній обов`язок щодо встановлення місцезнаходження особи. Яка відсутня за місцем проходження служби, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятними, оскільки у даній справі відповідачем не доведено те, що скаржник був відсутній за межами військової частини, службовим розслідуванням встановлено факт того, що позивач відсутній у певній «хаті». При цьому, жодним наказом чи будь-яким іншим розпорядженням в/ч не визначено, що саме ця «хата» мала бути місце відпочинку, зокрема і позивача.

Апеляційний суд констатує, що матеріалами службового розслідування належним чином не підтверджено те, що позивач-апелянт вчинив самовільне залишення військової частини, як і не доведено того, що його дії були умисними і на період його відсутності настали небезпечні наслідки. Крім того, те що він о 4:48 год вернувся до частини відповідачі не заперечують. До того ж враховуючи позитивну характеристику апелянта, як військовослужбовця, підстав стверджувати, що його дії були умисними і він мав на меті самовільно залишити військову частину, не має.

Відмова ж позивача на підставі статті 63 Конституції України не свідчить про визнання останнім своєї вини.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що Наказ №262 прийнятий за відсутності належних для цього підстав та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Академії на користь ОСОБА_1 100000 грн додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 за вересень 2022 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, як видно із спірного Наказу №262 наказано: не включати в наказ по в/ч НОМЕР_1 про виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн старшого лейтинанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину (пункт 5). Фінансовій службі Академії, яка здійснює фінансове забезпечення в/ч НОМЕР_1 не здійснювати старшому лейтенанту ОСОБА_1 виплату додаткової грошової винагороди за вересень місяць.

Як встановлено матеріалами справи, в/ч НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні Академії до 01.01.2023, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується самою Академією (м. Одеса).

Згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №875 від 22.11.2022 «Про переформування 98 тактичної групи у НОМЕР_5 окремий батальйон охорони та обслуговування» помічнику начальника академії з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби направити заявку до фінансового-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо потреби комплектування фінансово-економічної служби НОМЕР_5 окремого батальйону охорони та обслуговування.

Наказом Академії (№349 від 23.11.2022 введено в дію штат №57/141-01 в/ч НОМЕР_1 та покладено тимчасові обов`язки за посадою командира в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до телеграми ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2022 №88230, в/ч НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) з 01.01.2023 та присвоєно внутрішній код розпорядника коштів НОМЕР_6 .

Таким чином, з 01.01.2023 Військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ), що свідчить про те, що Академія ( АДРЕСА_2 ) починаючи з 01.01.2023 не здійснює фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу, командира військової частини, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Приписами статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) врегульоване грошове забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пункт 6 ст.9 Закону №2011-XII вказує, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Однак, абзац 2 пункту 6 статті 9 Закону №2011-XIІ визначає, що дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Оскільки, за наслідками апеляційного перегляду рішення суду, було встановлено протиправність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за самовільне залишення військової частини, останній має право на виплату додаткової винагороди до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах зі здійснення забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Водночас, зважаючи на те, що така винагорода згідно Постанови №168 здійснюється на підставі наказів командирів відповідних військових частин, в яких військовослужбовець перебував на службі, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання в/ч НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату позивачу додаткової грошової винагороди за вересень 2022 року, так як саме у цій частині ОСОБА_1 перебував на службі.

На думку апеляційного суду, Академія не може здійснювати вказану виплату самостійно, оскільки така повинна спочатку ініціюватися суб`єктом, який визначає право і видає відповідні накази на такі виплати, а в подальшому суб`єкт який уповноважений здійснювати фінансове забезпечення таких коштів направляє їх на виплату.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про задоволення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» від 28.09.2022 №262. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується» у розмірі до 100000 грн пропорційно, в розрахунку на місяць, часу участі у бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути за рахунок Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 2481 грн. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш