Справа № 380/2156/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуСправа № 380/2156/24 пров. № А/857/19606/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року (суддя Костецький Н.В., м.Львів),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку розміру її пенсії та не виплати компенсації втрати частини доходу;

зобов`язати ГУПФ перерахувати розмір пенсії позивача з 01.12.2012;

зобов`язати відповідача виплатити їй компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії позивачу. Зобов`язано відповідача розглянути питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058-IV) з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії. Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує про відсутність договору (не укладений) про соціальне (пенсійне) забезпечення між Україною та Ізраїлем в переліку наявних чинних двосторонніх договорів. Щодо компенсації втрати частини доходу зазначає, що правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід , чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку ГУПФ не здійснював перерахунок пенсії позивача, що призвело до того, що рішення по суті звернень представника позивача про перерахунок пенсії позивача не прийнято. Окрім цього, вказував на протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 . З 25.07.1984 позивачу виплачувалась пенсія за віком, надалі, у 1993 році ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсії припинено з 11.08.2000.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у справі №463/1658/16-а (далі Постанова суду) зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2012 на підставі заяви її представника від 01.12.2015.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №380/19112/22 (далі Рішення суду) зобов`язано ГУПФ виплатити позивачу пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ «ОТП Банк».

23.10.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, у якій, зокрема, просив повідомити про стан виконання рішень суду у справі №463/1658/16-а та №380/19112/22; виплатити компенсацію втрати частини доходу; надіслати довідку про розмір нарахованої та виплаченої позивачу пенсії за віком за період з 01.12.2012 по червень 2023 року.

Листом від 06.11.2023 відповідач повідомив представника позивача про те, що на виконання рішень суду ГУПФ поновлено виплату пенсії позивачу з 01.12.2012. Розмір пенсії з 01.12.2012 становить 988,60 грн, доплата за період з 01.12.2012 по 31.10.2023 в сумі 129506,60 грн буде проведена відомостями листопада 2023 року. З 01.11.2023 виплата пенсії ОСОБА_1 проводитиметься з урахуванням судових рішень через банківську установу АТ «ОТП Банк», дата виплати 19 число.

07.11.2023 представник позивача звернувся до ГУПФ із заявою, якій просив повідомити підстави нездійснення перерахунку розміру пенсії позивача; перерахувати розмір пенсії; виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

Листом від 21.11.2023 відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідь на зазначенні у зверненні питання надано листом від 06.11.2023, до якого долучено рішення про перерахунок пенсії від 28.09.2023 із зазначенням дати виконання рішення суду 01.12.2012. Зазначив, що у Постанові суду не зазначено проводити нарахування та виплату компенсації частини втрати доходу за весь період невиплати пенсії, та перерахунок пенсійної виплати відповідно до змін чинного пенсійного законодавства.

22.11.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, якій просив повідомити стан виконання додаткової постанови Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2017 у справі № 463/1658/16-а та надіслати довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.12.2012 по грудень 2023 року.

Листом від 07.12.2023 ГУПФ повідомив представника позивача про те, що Постановою суду постановлено по справі додаткову постанову, якою зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова перерахувати виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2012 у розмірі відповідно до чинного законодавства. Додатковою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017 у справі № 463/1658/16-а (876/4279/17) апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова задоволено. Скасовано додаткову постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2017 у справі №с 463/1658/16-а та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відмовлено. На виконання Постанови суду та Рішення суду позивачу нараховано доплату за період з 01.12.2012 по 31.10.2023 в сумі 129506,60 грн, виплату якої здійснено в листопаді 2023 року. З листопада 2023 року виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться з урахуванням вищевказаних судових рішень. Відповідачем надано довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії (помісячно) позивачу за період з 01.12.2012 по 31.12.2023.

Відповідно до довідки ГУПФ від 29.11.2023 про розмір нарахованої та фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 , за період з 01.12.2012 по 31.12.2023 позивачу щомісячно нараховується пенсія у розмірі 988,60 грн. У листопаді 2023 року позивачу виплачена доплата за період з 01.12.2012 по 31.10.2023 в сумі 129506,60 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії та не виплати компенсації втрати частини доходу, позивач через свого представника звернулась до суду із даним позовом.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом № 1058-ІV та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Частиною третьою статті 4 вказаного Закону встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 наведеного Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФ України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 44 вказаного Закону № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з статтею 42 Закону №1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

У відповідності до пункту 4-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-ІV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Отже, нормами статей 28, 42 Закону № 1058-ІV чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. При цьому, у разі виплати застрахованій особі пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як уже вказано вище відповідачем не було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом № 1058-ІV.

Зі змісту протоколу про перерахунок пенсії від 28.09.2023 суд встановив, що після поновлення виплати позивачу пенсії з 01.12.2012 розмір пенсії позивача не змінювався.

Водночас, Закон №1058-IV не містить застережень щодо встановлення фіксованого (твердого) розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України, з огляду на що суд дійшов висновку про порушення відповідачем права позивача на належний розрахунок пенсії.

З моменту поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону №1058-IV, будь-яких обмежень його прав як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

З урахуванням наведеного, відповідачем допущені протиправні дії щодо невиплати позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Враховуючи вищевикладене, у розумінні Закону №2050-III, пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Отже, умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону України № 2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно із пунктом 4 абзацом 1 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.

Тому, у випадку бездіяльності органу Пенсійного фонду щодо виплати сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді С. М. Кузьмич
С. М. Кузьмич