Справа № 520/29112/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 р. Справа № 520/29112/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., м. Харків, по справі № 520/29112/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просила суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незастосування під час обчислення пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, починаючи з 26.01.2024;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №520/29112/24 відмовлено у задоволенні заяви представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою, а також позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №520/29112/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини першої статті 122 КАС України, що призвело до неправильно вирішення справи. Так, позивач зазначає на тому, що відповідна бездіяльність відповідача є триваючим порушенням, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині здійснення перерахунку з 19.04.2024 є такими, що заявлені в межах шестимісячного строку звернення до суду, що не було враховано судом першої інстанції.

За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 21.10.2024 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила, зокрема:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незастосування під час обчислення пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, починаючи з 26.01.2024.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було. В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку, та засвідчити належним чином копії документів, які додані позивачем до позовної заяви.

На виконання вимог вказаної ухвали, позивачем надано належним чином засвідчені копії документів та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка мотивована тим, що відповідно до висновків висловлених Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17 процесуальний закон в частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.

Також позивач зауважила, що під час нарахування пенсії жодних документів про нарахування пенсії посадові особи відповідача їй не надавали. Зазначила, що 27.03.2024 та 05.04.2024 вона була на прийомі у відповідача та звернулася з проханням надати всі документи, які підтверджують суму нарахованої пенсії і лише після отримання зазначених документів, позивач дізналася про те, що відповідачем невірно визначено її стаж за період роботи в Жовтневій лікарні № 14.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №520/29112/24 відмовлено у задоволенні заяви представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою, а також позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

До приведених висновків суд першої інстанції прийшов виходячи з того, що обставини отримання документів про нарахування пенсії у 2024 році не змінюють факт пропуску встановленого шестимісячного строку для звернення до суду, оскільки це свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. У зв`язку з цим та урахуванням аналізу постанов Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №260/611/21, від 21.02.2020 у справі 340/1019/19, від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 і обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що строки звернення до суду позивачем були пропущені, і її заява про поновлення строку не має належного правового обґрунтування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Як встановлено з матеріалів даної справи, позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягала у не застосуванні при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058-IV з 26.01.2024 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перерахунок пенсії передбачає перегляд розміру вже призначеної пенсії у випадках визначених законом, зокрема у зв`язку з прийняттям нових законодавчих актів або наданням додаткових документів, які дають право на подальший перегляд розміру призначеної пенсії, за результатами якого, такі суми вважаються нарахованими та підлягають виплаті. Водночас, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом положень частини другої статті 122 КАС України, яка, за загальним правилом, встановлює шестимісячний строк звернення до суду який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що з 01.09.2010 позивач перебуває на обліку та по 25.10.2024 отримувала пенсію за вислугою років призначену за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». На підставі заяви позивача від 26.01.2024 проведено перерахунок пенсії за вислугою років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком згідно із Законом № 1058-IV.

Тобто у спірних правовідносинах, пенсійним органом здійснено призначення позивачу пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV за зверненням позивача за таким призначенням.

Слід зауважити у даному випадку, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно.

Аналогічний правовий висновком приведено Верховним Судом у постанові від 01 червня 2022 року у справі №460/100/21.

Поряд з цим, матеріали справи не містять інформації та судом першої інстанції не з`ясовано коли саме відповідачем було розглянуто заяву позивача від 26.01.2024 та прийнято рішення про призначення пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV, а також проведено виплату пенсії у новому розмірі.

Таким чином, судом першої інстанції не було з`ясовано коли саме позивач почала отримувати новий вид пенсії у новому розмірі, тобто пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Колегія суддів вкотре зазначає, що пенсія є щомісячним платежем, а тому у випадку нарахування щомісяця позивачу пенсії всупереч вимогам діючого законодавства, пенсійний орган діяв незаконно протягом всього періоду виплати та нарахування пенсії.

Отже, у разі обґрунтованості заявлених позивачем вимог, право останнього є порушене з моменту призначення пенсії у невідповідному розмірі, а також таке порушення продовжує тривати весь період виплати відповідного розміру пенсії.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з даним позовом, адже суд першої інстанції мав з`ясовати коли саме відповідачем прийнято рішення про призначення позивачу пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV та з якої саме дати позивач розпочала отримувати новий вид пенсії, з урахування чого вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав для залишення позовних вимог без розгляду, які подано поза межами процесуального строку, а в іншій частині позовні вимоги розглянути по суті.

Окрім того, колегія суддів вважає, що до відкриття провадження у справі неможливо встановити обставини повідомлення позивача про призначення пенсії на умовах іншого закону та про умови нового обрахунку пенсії.

Європейським судом з прав людини зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа № 11-989заі18), згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду, допустив надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі та не надавши їм належної правової оцінки, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про наявність передбаченої частиною другою статті 123 КАС України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту статті 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно вимог статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №520/29112/24 прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог частини третьої статті 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 по справі № 520/29112/24 - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні ді, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова