Справа № 331/5866/24
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 331/5866/24
Провадження № 2-а/331/57/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Солов`ян О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника Грамчук Марини Олександрівни до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника Грамчук М.О. звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.09.2024 р. поліцейським 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України Глухеньким В.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, а саме штрафу у розмірі 340,00 грн., по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3039203, відносно ОСОБА_1 щодо скоєння останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. За змістом постанови водій здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від посадового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, чим порушив п. 15.9.е ПДР. Позивач не погоджується із зазначеною постановою, оскільки здійснив паркування транспортного засобу у встановлений законодавством спосіб, з дотриманням вимог п. 15.9 ПДР. Оскаржувана постанова серії ЕНА № 3039203 від 13.09.2024 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить жодних посилань на докази вчинення позивачем правопорушення. Враховуючи викладене, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3039203 від 13.09.2024 р. про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 340,00 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Жовтневого районного м. Запоріжжя від 14.10.2024 року провадження по справі відкрито.

24.10.2024 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що 13.09.2024 р. під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України. З приводу тверджень позивача, щодо відсутності доказів, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення, зауважили, що до матеріалів справи додається відеозапис з нагрудної бодікамери, на якому зафіксовано факт адміністративного правопорушення. Таким чином, обставини на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відносно нього була винесена постанова серії ЕНА № 3039203 від 13.09.2024 у справі про таке правопорушення. З заявленим розміром понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. категорично не погоджуються, вважають, його завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг. Посилаючись на зазначені обставини, просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

02.12.2024 року представником позивача подано заперечення, в яких зазначено, що під час прийняття оспорюваної постанови, в останній не зазначено про те, що до неї додається відеозапис, тому наданий до суду диск із відеозаписом не був покладений в основу оспорюваної постанови та не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у цій справі. Із наданого відповідачем відеозапису не вбачається де саме та за яких обставин відповідачем виявлено правопорушення, зокрема, відсутня прив`язка до місцевості, наявність поблизу зупинки взагалі не вбачається, поблизу авто позивача вбачається наявність інших авто, що дає підставу вважати, що авто позивача перебуває на зупинці в установленому місці. Крім того, з відео не вбачається чим і в який спосіб відповідачем було здійснено заміри відстані авто позивача від зупинки, завдяки чому було виявлено порушення вимог законодавства щодо недотримання вимог про відстань зупинки громадського транспорту від зупинки авто.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, разом із запереченнями по справі зазначила про розгляд справи її без участі, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з відзивом зазначив про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.09.2024 року серії ЕНА № 3039203, винесеною поліцейським 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області сержантом поліції Глухеньким В.С. до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що ОСОБА_1 13.09.2024 р. о 10:43:11 в м. Запоріжжя по пр. Соборному, 222, здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних тз, чим порушив п. 15.9.е ПДР.

Відповідно до п.15.9.е) ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві зазначає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, враховуючи той факт, що позивач не порушував вимоги Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дана правова позиція закріплена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якій зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 18 липня 2019 року у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), «належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем належним чином, відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не перевірено усіх істотних обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова не відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладені в ній дані не підтверджені належними доказами. Будь-які інші докази про наявність вини позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відсутні.

Належним доказом вчинення правопорушення за п. 15.9.е ПДР є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення для підтвердження факту зупинки автомобіля позивача ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належним доказом у справі, оскільки ним не було зафіксовано будь-яких дій по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача Volvo XC90 д.н.з. НОМЕР_1 від зупинки маршрутних транспортних засобів або від дорожнього знаку такої зупинки.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, то факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки доказів вини позивача у правопорушенні, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідно до вимог ч.3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку, з урахуванням вимог ст. 247 КУпАП про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачем не надано суду договору про надання правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 134 ЦПК України.

За таких обставин в задоволенні вимог про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що за результатом судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови ЕНА № 3039203 від 13.09.2024 р., тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 241-246, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника Грамчук Марини Олександрівни до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3039203 від 13.09.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : В.М. Світлицька