Справа № 480/6877/24
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2024 року Справа № 480/6877/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шаповала М.М.,
за участю секретаря судового засідання - І.С. Іуткіної,
представника позивача - Ю.М. Молибог,
представника відповідача - І.О. Бабченко,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6877/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
Позивач просить суд:
- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря № 904 від 12.07.2024 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП;
- визнати протиправним та скасувати Наказу від 18.07.2024 № 306 о/с "По особовому складу" відповідно до якого, на підставі п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 19.07.2024;
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача по не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 11.06.2024;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 1237,81 грн за кожен день вимушеного прогулу з 19.07.2024 по день ухвалення рішення;
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до Наказу № 634 о/с від 31.12.2020 "По особовому складу". Загальний стаж служби в поліції складає більше 17 років.
06.06.2024 начальником ГУНП в Сумській області виданий наказ № 704 о/с "Про надання відпусток", відповідно до якого ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку за 2024 рік на 14 діб, з 17 по 30 червня 2024 року як учаснику бойових дій, що передбачено п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Перебуваючи у відпустці, 11.06.2024 ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Сумській області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням у зв`язку із подальшим проходженням служби в ЗСУ за контрактом з 01.07.2024, до якого додав копію рекомендаційного листа та повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28.06.2024 начальником УКЗ ГУНП в Сумській області О.Сіняєвим подано рапорт на начальника ГУНП в Сумській області, відповідно до якого зазначив, що під час перебування у відпустці як учасника бойових дій з 17.06.2024, отримано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням із додаткам, а тому є підстави вважати, що для отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 капітан ОСОБА_2 міг виїхав за межі Сумської області без відповідного погодження з начальником ГУНП, в діях останнього вбачаються порушення службової дисципліни.
18.07.2024 начальником ГУНП в Сумській області видано наказ № 306 о/с "По особовому складу" відповідно до якого, на підставі п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнити зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 .
Крім цього, 01.07.2024 позивачем отримано відповідь на його рапорт про звільнення за власним бажанням у зв`язку із проходженням служби в ЗСУ по контракту, відповідно до якої повідомлено, що питання дострокового звільнення зі служби в поліції буде розглянуто з урахуванням строків, визначених п. 68 Положення № 114 про що позивача буде проінформовано додатково.
Позивач вважає зазначені накази незаконними, такими, що прийняті з порушенням встановленого законом порядку, з порушенням процедури проведення службового розслідування та порядку притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, а дисциплінарне провадження однобоким та упередженим, оскільки відповідно до висновку службового розслідування, порушення п. 2.1., 3.1. наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500 "Про додаткові заходи щодо профілактики порушень службової дисципліни поліцейськими ГУНП" полягало в тому, що ОСОБА_2 виїхав без дозволу начальника ГУНП в Сумській області за межі території Сумської області під час перебування у відпустці.
Відповідно до п. 2.1. Наказу № 500 від 15.06.2023 заборонено поліцейським як на службі так і поза службою порушувати присягу поліцейського, текст якої закріплений статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", обов`язки поліцейського, визначені статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом НПУ, Правилами етичної поведінки поліцейських, посадовими інструкціями та вимоги наказу НПУ від 23.09.2016 № 920 "Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України".
Тобто, вказаний пункт наказу є таким, що встановлює загальні вимоги до заборони дій, дотримання яких передбачено іншими нормативними документами. Тому, посилання на вказаний пункт є неконкретним.
Пояснює, що є учасником бойових дій та має досвід в захисті Держави. Враховуючи зміни, які були внесені в Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме в статтю 23 відстрочка від мобілізації, в яких передбачалось в редакції закону від 19.04.2024, що право на відстрочку від мобілізації мають працівники Національної поліції України, а в редакції закону від 18.05.2024 працівники Національної поліції втратили таке право на відстрочку і відповідно із спеціального обліку перейшли на загальний. Із внесеними змінами, поліцейські, які є військовозобов`язаними, мали оновити свої дані в ТЦК та СП. У зв`язку із зазначеним, позивачу за місцем служби видали військовий квиток та повідомили про необхідність проходження ВКЛ. На виконання конституційного обов`язку по захисту Батьківщини, враховуючи відсутність підстави для відстрочки від військової служби та відсутність бронювання, позивач прийняв пропозицію командування НОМЕР_1 ОАБР на проходження служби за контрактом. Отримавши рекомендаційний лист командира ВЧ НОМЕР_2 від 08.06.2024 та повістку до ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683, відповідно до якої ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернувся до кадрового співробітника Сумського РУП та написав рапорт про звільнення за власним бажанням з органів Національної поліції та після цього звернувся із цим рапортом до начальника ВП № 4 з проханням поставити резолюцію та скерувати рапорт на начальника ГУНП. Проте, отримав відмову від керівництва в погодженні рапорту, подачі його до вище стоячого керівництва та взагалі у прийнятті.
Позивач наголошує, що неявка за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, а також може бути визнана кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст. 336 КК України. Таким чином, отримавши повістку позивач зобов`язаний був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи, що дозволу керівництва Сумського РУП на звільнення зі служби та виїзду за межі міста для явки до ТЦК та СП Позивач не зміг отримати у зв`язку із відмовою в отриманні від нього рапорту, зважаючи на обов`язок явки до ТЦК та СП відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та відповідальність за порушення вказаної норми, передбаченої ст. 210- 1 КУпАП та ст. 336 КК України, позивач поїхав на виклик за повіткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, позивач розумів, що в його відпустку, надану йому як учаснику бойових дій його не могли відкликати в будь-якому випадку, а тому 25.06.2024 перебував у центрі комплектування, що підтверджується відмітками на повістці.
У зв`язку із зазначеним оскаржувані накази підлягають скасуванню з одночасним поновленням позивача на займаній раніше посаді.
Ухвалою суду від 06.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.11.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник Головного управління Національної поліції в Сумській області у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з тих підстав, що начальником УКЗ ГУНП в Сумській області полковником поліції Сіняєвим Олександром Миколайовичем 28.06.2024 здійснено доповідь начальнику ГУНП в Сумській області рапортом про те, що до УКЗ ГУНП в Сумській області надійшов рапорт інспектора СРПП ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП капітана поліції Марченка Віктора Михайловича про надання додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік (як учаснику бойових дій) тривалістю 14 днів, з 17.06.2024 по 17.06.2024 без виїзду за межі Сумської області.
При цьому, ОСОБА_1 надав до УКЗ ГУНП в Сумській області рапорт про звільнення за власним бажанням з 01.07.2024 до якого додав копію рекомендаційного листа військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2024 № 1267/2643 та повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683 від 25.06.2024, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання яких ОСОБА_1 міг виїжджати за межі Сумської області без відповідного погодження з начальником ГУНП в Сумській області.
Наказом ГУНП в Сумській області від 28.06.2024 № 521 призначено службове розслідування, в ході якого встановлено, що відповідно до тексту вищевказаного рекомендаційного листа, працівниками військової частини НОМЕР_2 попередньо вивчено та відібрано кандидата для проходження військової служби за контрактом солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та планується на посаду оператора - топогеодезиста відділення управління 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 1 артилерійського дивізіону, шпк "солдат", ВОС - 600543А/948. Відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683 від 25.06.2024, ОСОБА_1 належить з`явитися для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 "до виклику" о 10:00 за адресою: м. Тернопіль, вул.. Тролейбусна, 5 в каб. № 309.
Таким чином службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 будучи у відпустці, дійсно без будь-якого погодження виїжджав за межі Сумської області.
При цьому, пунктом 3.1 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2024 № 500 "Про додаткові заходи щодо профілактики порушень службової дисципліни поліцейськими ГУНП", з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, кожного поліцейського в усіх випадках як пов`язаних так і не пов`язаних з виконанням службових обов`язків зобов`язано виїжджати за межі Сумської області виключно за погодженням з начальником ГУНП в Сумській області, до населених пунктів Сумської області - за погодженням з безпосереднім керівником.
Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані матеріали службового розслідування у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, у межах наданих повноважень, дисциплінарна комісія встановила, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, та дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до Наказу № 634 о/с від 31.12.2020 По особовому складу.
12.07.2024 за наслідками проведеного службового розслідування начальником ГУНП в Сумській області ухвалено Наказ № 904 "Про застосування дисциплінарного стягнення" до поліцейського відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП. Відповідно до вказаного наказу за вчинення дисциплінарного проступку, порушення пп. 2.1., 3.1., наказу ГУНП в Сумській області від 15.03.2023 № 500 "Про додаткові заходи щодо профілактики порушень службової дисципліни поліцейськими ГУНП", що виразилось у виїзді без дозволу начальника ГУНП в Сумській області за межі території Сумської області, п. 1, 3, 7, 9 розділу ІІ посадових інструкції, у частині неналежного здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; недостатнього ужиття заходів щодо виявлення адміністративних правопорушень, їх припинення та складання відповідних протоколів, не вжиті заходів з доставки ОСОБА_3 для відбування адміністративного покарання, що призвело до порушення ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 та 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту НПУ, порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі ст. 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту НПУ, застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 (0115011), інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
18.07.2024 начальником ГУНП в Сумській області видано наказ № 306 о/с "По особовому складу" відповідно до якого, на підставі п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнити зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України Про Національну поліцію.
На виконання вимог частини першої статті 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України Про Національну поліцію у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Так, згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 (далі Дисциплінарний статут) і визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
За змістом частин першої четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням є діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
За змістом пункту 1 розділу V Порядку, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
На виконання пункту 4 розділу V Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Пунктом 13 розділу V Порядку передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІІ Порядку передбачено, що у разі коли за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Зміст вказаних норм дає підстави визнати, що за порушення службової дисципліни, до поліцейського може бути застосований один із визначених видів дисциплінарного стягнення, в тому числі і звільнення зі служби в поліції. Втім, застосування стягнення можливе лише в тому разі, коли порушення службової дисципліни сталося внаслідок винної протиправної поведінки поліцейського, яка належним чином доведена та підтверджена відповідними достатніми доказами.
Відповідно до частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Отже, у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію та керівника, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного (тобто межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру).
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Разом з цим, обираючи вид дисциплінарного стягнення, який має бути застосований, уповноважена особа зобов`язана враховувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини порушника. Фактично, при обранні виду дисциплінарного стягнення має дотримуватись принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку, вчиненого внаслідок доведеної винної протиправної поведінки порушника, негативними наслідками, до яких призвела чи може призвести така поведінка з одного боку, та суворістю покарання за вчинений проступок, глибиною необхідного втручання у права порушника, необхідних для досягнення мети застосування стягнення, з другого боку.
Пунктами 2.1, 2.2 пункту 2 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500 "Про додаткові заходи щодо профілактики порушень службової дисципліни поліцейськими ГУНП в Сумській області" поліцейським як на службі так і поза службою заборонено порушувати Присягу поліцейського, текст якої закріплено статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", обов`язки поліцейського, визначені статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом Національної поліції України, Правилами етичної поведінки поліцейських, посадовими інструкціями та вимогами наказу НПУ від 23.09.2016 № 920 "Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах Національної поліції України".
Як вбачається з матеріалів службового розслідування, начальник УКЗ ГУНП в Сумській області полковник поліції ОСОБА_4 28.06.2024 доповів начальнику ГУНП в Сумській області рапортом про те, що до УКЗ ГУНП в Сумській області надійшов рапорт інспектора СРПП ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП капітана поліції Марченка Віктора Михайловича про надання додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік (як учаснику бойових дій) тривалістю 14 днів, з 17.06.2024 по 17.06.2024 без виїзду за межі Сумської області.
При цьому, ОСОБА_1 надав до УКЗ ГУНП в Сумській області рапорт про звільнення за власним бажанням з 01.07.2024 до якого додав копію рекомендаційного листа військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2024 № 1267/2643, та повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683 від 25.06.2024, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання яких ОСОБА_1 міг виїжджати за межі Сумської області без відповідного погодження з начальником ГУНП в Сумській області.
Наказом ГУНП в Сумській області від 28.06.2024 № 521 призначено службове розслідування. В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до тексту вищевказаного рекомендаційного листа, працівниками військової частини НОМЕР_2 попередньо вивчено та відібрано кандидата для проходження військової служби за контрактом солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та планується на посаду оператора - топогеодезиста відділення управління 1 артилерійського взводу 3 артилерійської батареї 1 артилерійського дивізіону, шпк "солдат", ВОС - 600543А/948. Відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683 від 25.06.2024, ОСОБА_1 належить з`явитися для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 "до виклику" о 10:00 за адресою: АДРЕСА_1 в каб. № 309.
Під час опитування в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що йому в телефонному режимі військовослужбовець, дані якого не назвав, запропонував проходження служби за контрактом в НОМЕР_1 ОАБР, на що він погодився. Приблизно 11.06.2024 йому надіслали фото рекомендаційного листа, після чого він звернувся до кадрового співробітника Сумського РУП, написав рапорт про звільнення з поліції за власним бажанням, для погодження якого звернувся до начальника ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП майора поліції ОСОБА_5 .
Останній в усній формі відмовився погоджувати звільнення ОСОБА_1 . Під час перебування у відпустці як учасник бойових дій, йому зателефонував працівник Тернопільського РТЦК та повідомив про необхідність з`явитись в АДРЕСА_1 в РТЦК 25.06.2024 для проходження ВЖ.
Так, 25.06.2024 він прибув за вищевказаною адресою, пройшов ВЖ, став на військовий облік та отримав повістку "прибуття до виклику". Тобто йому можуть в будь-який момент зателефонувати і він повинен поїхати для подальшого проходження служби в м. Тернопіль. Прибувши за місцем мешкання, 26.06.2024 він рекомендованим листом через "Укрпошту" на ім`я начальника ГУНП в Сумській області направив свій рапорт на звільнення з поліції, долучивши до нього копії повістки та рекомендованого листа.
ОСОБА_1 зазначив, що подаючи рапорт про відпустку не вказував про виїзд до м. Тернопіль, оскільки не знав, що виникне така необхідність. Перед поїздкою в м. Тернопіль безпосереднього керівника та начальника ГУНП в Сумській області не повідомляв. Заперечив наявність в його діях дисциплінарного проступку, а саме залишення без дозволу території Сумської області, оскільки законодавством не передбачено заборон виїжджати за межі Сумської області під час соціальної відпустки учасника бойових дій. Додав, що має намір звільнитись зі служби в поліції, оскільки під час дії воєнного стану на території України, служба в ЗСУ є пріоритетною.
Опитані в ході проведення службового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали пояснення з приводу обставин події, зазначивши, що ОСОБА_1 не повідомляв їм про свої наміри покинути територію Сумської області та це питання з ними не узгоджував.
Таким чином службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 будучи у відпустці, дійсно без будь-якого погодження виїжджав за межі Сумської області.
При цьому, пунктом 3.1 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2024 № 500 "Про додаткові заходи щодо профілактики порушень службової дисципліни поліцейськими ГУНП", з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, що підтверджується копією відомості про ознайомлення поліцейських ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП, кожного поліцейського в усіх випадках як пов`язаних так і не пов`язаних з виконанням службових обов`язків зобов`язано виїжджати за межі Сумської області виключно за погодженням з начальником ГУНП в Сумській області, до населених пунктів Сумської області - за погодженням з безпосереднім керівником.
Відповідач визнав такі дії позивача такими, що призвели до порушення вимог пп. 2.1, 3.1 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500, п. 1, 3, 7, 9 розділу ІІ посадових інструкції, ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 та 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту НПУ, порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі ст. 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту НПУ, а тому є дисциплінарним проступком.
Суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на наступне.
Аналіз наведених правових норм доводить, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Адміністративний суд в силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.
Суд враховує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Одночасно з цим, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.
Між тим сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.
Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.
До того ж, в адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Судом достовірно встановлено, що на момент прийняття наказів, пребуваючи у відпустці, 11.06.2024 ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Сумській області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням у зв`язку із подальшим проходженням служби в ЗСУ за контрактом з 01.07.2024, до якого додав копію рекомендаційного листа та повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач є учасником бойових дій та має досвід в захисті Держави. Враховуючи зміни, які були внесені в Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме в статтю 23 відстрочка від мобілізації, в яких передбачалось в редакції закону від 19.04.2024, що право на відстрочку від мобілізації мають працівники Національної поліції України, а в редакції закону від 18.05.2024 працівники Національної поліції втратили таке право на відстрочку і відповідно із спеціального обліку перейшли на загальний. Із внесеними змінами, поліцейські, які є військовозобов`язаними, мали оновити свої дані в ТЦК та СП. У зв`язку із зазначеним, позивачу за місцем служби видали військовий квиток та повідомили про необхідність проходження ВКЛ.
На виконання конституційного обов`язку по захисту Батьківщини, враховуючи відсутність підстави для відстрочки від військової служби та відсутність бронювання, позивач прийняв пропозицію командування НОМЕР_1 ОАБР на проходження служби за контрактом.
Отримавши рекомендаційний лист командира ВЧ НОМЕР_2 від 08.06.2024 та повістку до ІНФОРМАЦІЯ_1 № 0683, відповідно до якої ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернувся до кадрового співробітника Сумського РУП та написав рапорт про звільнення за власним бажанням з органів Національної поліції та після цього звернувся із цим рапортом до начальника ВП № 4 з проханням поставити резолюцію та скерувати рапорт на начальника ГУНП. Проте, отримав відмову від керівництва в погодженні рапорту, подачі його до вище стоячого керівництва та взагалі у прийнятті.
Через декілька днів позивачу зателефонували з ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомили про необхідність явки по направленій повістці.
Так як з 17.06.2024 по 30.06.2024 позивач перебував у додатковій відпустці, право на яку йому надано відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Враховуючи, що дозволу керівництва Сумського РУП на звільнення зі служби та виїзду за межі міста для явки до ТЦК та СП позивач не зміг отримати у зв`язку із відмовою в отриманні від нього рапорту, зважаючи на обов`язок явки до ТЦК та СП відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та відповідальність за порушення вказаної норми, передбаченої ст. 210- 1 КУпАП та ст. 336 КК України, позивач поїхав на виклик за повіткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дисциплінарна Комісія дані факти не перевірила, не надала їм оцінку та незаконно притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
Таким чином, наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області Петра Токаря № 904 від 12 липня 2024 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП", наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області Петра Токаря № 306 о/с "По особовому складу", яким відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області слід визнати протиправними та скасувати.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.( ч. 2 ст. 77 КАСУ ), і виходячи з даного обов`язку відповідача правомірність оскаржуваних наказів відповідачем не доведена достатніми доказами.
В даному випадку суд застосовує надані йому повноваження згідно ч 2 ст. 9 КАСУ , а саме: суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України.
Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи те, що суд визнав спірні накази відповідача про звільнення позивача зі служби в поліції протиправними та такими, що підлягають скасуванню, суд висновує, що належним способом поновлення порушеного права позивача є поновлення його на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 18 липня 2024 року та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 11 червня 2024 року.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
З довідки ГУНП в Сумській області про доходи ОСОБА_1 вбачається, що кількість робочих днів за останні повні два місяці становить 61 день, середньоденна заробітна плата складає 817,05 грн.
Враховуючи, що час вимушеного прогулу позивача становить 148 робочих днів, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу складає 120923,4 грн (817,05 грн х 148 робочих днів).
Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 15 червня 2022 року у справі № 280/8547/20.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатським об`єднанням "Веріта Груп" в особі керуючого - адвоката Молібог Юлії Миколаївни.
Так, згідно п.п.1 Договору від 25.07.2024, долученого до позовної заяви, адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси позивача в суді та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма, без обмежень, правами представника, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, у зв`язку із зверненням позивача до суду про скасування розшуку транспортних засобів.
Матеріалами справи підтверджено, що адвокатом Молібог Ю.М. на виконання умов Договору складено та підписано позовну заяву у цій справі, також складено пояснення.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 зазначеного закону договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Виходячи з наведених норм, суд вважає, що договір між адвокатом і клієнтом хоч і має особливості, але є різновидом договору про надання послуг. За загальними вимогами договір вважається укладеним у разі досягнення його сторонами згоди щодо усіх суттєвих умов. Суд вважає, що у даному випадку такими умовами є види та обсяг послуг, порядок їх надання та вартість, якщо послуги надаються за плату.
Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Варто зазначити, що ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінюванні такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Проаналізувавши зміст поданої заяви та наданих доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, заперечення відповідача щодо суми судових витрат, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд відмічає, що такі види робіт як направлення документів до суду взагалі не є юридичними послугами та не потребують спеціальних професійних навичків, відповідно не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області Петра Токаря № 904 від 12 липня 2024 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП".
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області Петра Токаря № 306 о/с "По особовому складу", яким відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 (м. Суми) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 18 липня 2024 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 11 червня 2024 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18 липня 2024 року по 12 грудня 2024 року в загальній сумі 120923,4 гривні.
Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за один місяць в сумі 24511,5 грн допустити до негайного виконання.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.12.2024.

Суддя М.М. Шаповал