Справа № 160/2926/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2926/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 20 регіональної військово-лікарської комісії на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №160/2926/24 (головуючий суддя першої інстанції - Ніколайчук С.В.) за позовом ОСОБА_1 до 20 регіональної військово-лікарської комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31.01.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до 20 регіональної ВЛК, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність 20 регіональної військово-лікарської комісії щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у період з 01 жовтня 2023 року по 31 січня 2024 року у розмірі 30000 гривень на місяць в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно із бойовими наказами (розпорядженнями) у період з 01 жовтня 2023 року по 31 січня 2024 року у розмірі 30000 гривень на місяць, в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що позивач був призначений на посаду відповідального виконавця відділення по роботі із громадянами в новоутвореній 20 регіональній ВЛК (військове звання - головний сержант). Починаючи з 01.04.2023 року позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн., оскільки особовим складом відповідача, у тому числі і позивачем, виконувались бойові завдання у складі діючого угрупування військ (сил) оборони держави. Проте, 01.10.2023 року нарахування та виплата додаткової винагороди особисто позивачу була припинена без будь-яких пояснень з боку відповідача, про що позивач дізнався з наказу 20 регіональної ВЛК від 05.12.2023 року через не внесення позивача до списку особового складу лікарської комісії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що спеціальним законодавством у сфері військово-лікарської експертизи розмежовано організацію військово-лікарської експертизи від її безпосереднього проведення, тобто виконання експертної функції. Разом з тим, судом першої інстанції не враховано наявність такого розмежування завдань покладених на 20 РВЛК. Також, скаржник вказує, що ним було заявлено суду першої інстанції клопотання про залучення Військової частини НОМЕР_1 до участі у справ в якості третьої особи, натомість судом вказане клопотання не розглянуто, що є порушенням норм процесуального права та призвело до порушення базових прав вказаної військової частини.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 та наказом начальника 20 регіональної військово-лікарської комісії від 15.03.2023 року №2, призначений на посаду відповідального виконавця відділу по роботі із громадянами 20 регіональної ВЛК Збройних Сил України, ВОС - 901, шпк «старший солдат» (а.с.19 т.1).

Вказаним наказом позивача зараховано до списків особового складу 20 регіональної військово-лікарської комісії на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом згідно із тарифним розрядом 8 у сумі 3080 гривень.

Наказом начальника 20 регіональної військово-лікарської комісії від 04.05.2023 року №8 наказано виплатити особовому складу 20 регіональної військово-лікарської комісії за період виконання бойових (спеціальних) завдань у складі розгорнутого пункту управління угрупування Медичних сил Збройних Сил України згідно із бойовими наказами (розпорядженнями) додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. у розрахунку на місяць пропорційного часу виконання бойових (спеціальних) завдань у складі діючого угруповання Медичних сил збройних Сил України, а саме з проведення військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи. Перелік осіб, які мають право на отримання вказаної допомоги визначено у додатку 1 до цього наказу.

В подальшому наказом начальника 20 регіональної військово-лікарської комісії (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.11.2023 року №40 до наказу 20 РВЛК від 02.10.2023 року №29 «Про виплату додаткової винагороди за вересень 2023 року» були внесені зміни, згідно яких позивачу виплачена додаткова винагорода за вересень 2023 року за період з 01.09.2023 року по 28.09.2023 року (а.с. 162-167 т.1).

Відповідач припинив нараховувати та виплачувати позивачу додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати щомісячно додаткової грошової винагороди у розмірі 30000,00 грн., позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами другої та третьої статті 9 Закону №2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі по тексту - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Так, наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168» (далі по тексту - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що на момент виникнення спірних правовідносин до постанови № 168 внесені зміни зокрема: - в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; - доповнено постанову пунктом 2-1, яким установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Отже, приписами постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважено керівників державних органів визначати не тільки порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також її розмір (в розмірі до 30000 грн).

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року №1109/15800.

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

- медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пункт 1.2 глави 1 розділу І Положення №402.

Згідно із пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).

Згідно з абзацом десятим підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу ЦВЛК також має право залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи.

З аналізу наведеного вище суд дійшов висновку, що виплата додаткової винагороди у розмірі 30000,00 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань (заходів) здійснюється військовослужбовцям медичного складу (лікарям), які входять до складу ВЛК (а також спеціалістам інших спеціальностей, залученим для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи), які згідно із бойовими наказами (бойових розпоряджень) виконують бойові (спеціальні) завдання - залучені до проведення військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є спеціалістом, залученим для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи, який згідно із бойовими наказами (бойових розпоряджень) виконує бойові (спеціальні) завдання - залучений до проведення військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи, у зв`язку чим має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000,00 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Доводи відповідача про те, що позивач не входить до особового складу військово-лікарської комісії 20 РВЛК спростовуються його ж наказом від 15.03.2023 року № 2.

Завданнями за призначенням 20 РВЛК є організація та проведення військово-лікарської експертизи у підпорядкованій штатно адміністративно-територіальній зоні.

Завдання за призначенням виконуються особовим складом 20 РВЛК, згідно із її затвердженою організаційно-штатною структурою (штатним розписом), до якої належить військова посада позивача.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.

Отже, враховуючи особливості функцій держави, а саме управлінську діяльність штатних ВЛК, що полягає у вчиненні юридично значимих дій з виконання державних функцій у порядку, визначеному законом, які мають правові наслідки, а також їх правозастосовну діяльність із виконання законів і підзаконних нормативних-правових актів шляхом прийняття правозастосовного акта постанови ВЛК, законодавством України вважається, що такі функції виконуються усім особовим складом, зокрема і особовим складом 20 РВЛК, до якого наказом відповідача зараховано й позивача.

Відтак, твердження відповідача про те, що позивач не може приймати участь у веденні військово-лікарської експертизи суперечать законодавству України та спростовуються вищевказаними нормами права.

Разом з тим, пунктом 3.2.2 Положення №402 визначено порядок проведення військово-лікарської, військово-льотної експертизи.

Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 визначено поняття військово-лікарської експертизи, а саме, військово-лікарська експертиза це: 1) медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей; військовозобов`язаних, офіцерів запасу; 2) визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; 3) установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Главою 3 розділу І Положення №402 встановлено «Порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК», якою визначається процедуру оскарження до штатних ВЛК постанов позаштатних ВЛК, підвідомчість щодо їх перегляду, строки, умови та вимоги для таких скарг, а також можливі варіанти реагування штатною ВЛК.

Враховуючи вищевказане, оскарження постанов та/або звернення громадян щодо їх перегляду для встановлення причинного зв`язку є окремим етапом (стадією) при проведенні військово-лікарської експертизи.

Відтак твердження відповідача про те, що робота із зверненнями громадян не входить до військово-лікарської експертизи є хибними, оскільки відповідно до глави 3 розділу І Положення 402 зокрема військово-лікарська експертиза, яку проводять штатні ВЛК не виключає, а включає в себе роботу із зверненнями громадян, на підставі яких здійснюється перегляд постанов позаштатних ВЛК.

Відповідно до матеріалів справи у листі Департаменту Соціального забезпечення Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії від 19.01.2024 року № 598/3/1182, спростовується позиція відповідача стосовно посилання на роз`яснення начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_2 за дорученням начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 7613/С/ДСК щодо недопущення переплат додаткової винагороди під час проведення військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи.

Доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції поданого відповідачем клопотання про залучення Військової частини НОМЕР_1 до участі у справ в якості третьої особи, апеляційним судом до уваги не сприймаються, оскільки апеляційна скарга не містить такого клопотання та його обгрунтування.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язати 20 регіональну військово-лікарську комісію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно із бойовими наказами (розпорядженнями) у період з 01 жовтня 2023року по 31 січня 2024 року у розмірі 30000 гривень на місяць, в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 20 регіональної військово-лікарської комісії на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №160/2926/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №160/2926/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко