Справа № 160/1533/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2024 року м.Дніпросправа № 160/1533/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 160/1533/24 (суддя Рищенко А.Ю., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) щодо не надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.12 ч.1 ст.23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3544-ХІІ, як особа, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а, отже, відмова відповідача щодо не надання відстрочки від призову на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є такою, що підлягає визнанню протиправною.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Із рішенням суду не погодився представник позивача, була подана апеляційна скарга. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, позивач просить скасувати оскаржене ним рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивач є особою, що постійно здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідно висновку ЛКК від 19.12.2023 КНП «ЦПМСД №7» КМР потребує постійного стороннього догляду. Крім того, згідно до акту від 24.11.2023 виданого ОСББ «ПЕРЕМОГИ-27», позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Також, за вказаною адресою вони зареєстровані, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади та відмітками в паспортах, копія яких долучена до позову.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд повно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права. Вказує, що лікарсько-консультативна комісія вирішує питання, щодо ступеня обмеження життєдіяльності дітей-інвалідів, проте не вирішує питання щодо дорослих, за винятком питання травмування на виробництві, при яких лікарсько-консультативна комісія уповноважена виносити рішення про встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві. Отже, у відповідача були відсутні підстави для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації. На думку відповідача відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , дата видачі 28.10.2006.

Відповідно до змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №0 від 01.12.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 06.06.1990, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно змісту висновку ЛКК від 19.12.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до змісту акту мешканців квартир будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 з 06.02.2004 року по теперішній час.

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 22.12.2023 за вх. №9376 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як особа зайнята постійним доглядом за батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

10.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянуто заяву позивача щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

В обґрунтування вказаної відмовити зазначено, що для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як особі, яка здійснює постійний догляд за особою, яка потребує догляду, необхідно додатково подати письмові документи або засвідчені належним чином їх копії, які будуть підтверджувати факт догляду, а саме: довідку про отримання компенсації за надання догляду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 або рішення суду щодо встановлення юридичного факту догляду за матір`ю.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови йому у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в спірному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, враховуючи наступне.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Також абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Позивач вважає, що має право на відстрочку від призову під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку із здійсненням постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Так, статтею 23 Закону №3543-XII врегульовано правовідносини щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 цієї статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Обґрунтовуючи необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком ЛКК закладу охорони здоров`я від 19.12.2023. У цьому документі вказано про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Щодо допустимості висновку ЛКК для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовозобов`язаним та надання йому відстрочки від призову на військову службу відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, колегія суддів зазначає наступне.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

Підпунктом 1 п. 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, механізм організації роботи та діяльності центральної лікарсько-консультативної комісії Міністерства охорони здоров`я України визначає Положення про центральну лікарсько-консультативну комісію Міністерства охорони здоров`я України, яке затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.04.2014 року №284 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Положення комісія МОЗ:

- розглядає правомірність прийнятих центральними комісіями рішень щодо встановлення інвалідності хворим дітям і дітям віком від 15 до 18 років, потерпілим від нещасних випадків на виробництві, дітям-інвалідам при встановленні ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності;

- розглядає складні та спірні питання щодо встановлення інвалідності хворим дітям і дітям віком від 15 до 18 років, потерпілим від нещасного випадку на виробництві, дітям-інвалідам з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності;

- аналізує обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення, повноту та ефективність виконання індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда (далі - ІПР);

- коригує у разі необхідності ІПР.

Згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 року №189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 року за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, аналізуючи наведені нормативні акти в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, слід дійти висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі справа №814/76/16, адміністративне провадження №К/9901/6722/18.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до абз. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь того висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю, не надав, що свідчить про відсутність підстав для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивачу може бути надана відстрочка від призову за мобілізацією, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

У даному випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за матір`ю, позивач повинен був надати відповідачу висновок медико-соціальної експертної комісії.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, колегія суддів не встановила підстав для скасування оскарженого рішення та ухвалення нового у справі.

Розподіл судових витрат з урахуванням вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст. 316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 160/1533/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак