Справа № 520/15180/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 р. Справа № 520/15180/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 06.08.24 по справі № 520/15180/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з жовтня 2023 року по 18.01.2024 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час участі в бойових діях та перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), здійснення забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 100000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з жовтня 2023 року по 18.01.2024 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час участі в бойових діях та перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), здійснення забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за час його лікування та перебування у відпустках за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК з жовтня 2023 року по 18.01.2024 після отриманого 26.08.2023 тяжкого поранення, пов`язаного з виконанням військових обов`язків із захисту Батьківщини. Вважає, що така бездіяльність відповідача порушує права позивача на отримання у належному розмірі додаткової винагороди за час лікування та перебування у відпустках за станом здоров`я відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168).

Заперечував проти доводів відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини з 30.09.2023, оскільки період його лікування тривав з 27.08.2023 по 18.01.2024, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 у справі № 520/15180/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період з 01.10.2023 року по 31.10.2023 та з 07.11.2023 року по 26.12.2023 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з 07.11.2023 по 26.12.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції, скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/15180/24 та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції безпідставно задоволені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 у збільшеному до 100000 грн розмірі за період з 07.11.2023 по 26.12.2023, оскільки у вказаний період, позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, а проходив реабілітацію у санаторних закладах та отримував відпустки за станом здоров`я, що не надає права на отримання спірної винагороди. Стверджував, що належними доказами підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 27.08.2023 по 29.09.2023, який не є спірним, та з 21.10.2023 по 02.11.2023, однак судом першої інстанції вказані обставини залишені поза увагою. Також судом не враховано, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2023 № 535 «Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття на місце служби» (далі Наказ № 535) позивача було позбавлено грошового забезпечення за період з 30.09.2023 по 05.10.2023 включно, та визначено не нараховувати йому премії та додаткову грошову винагороду за вересень та жовтень 2023 року, у зв`язку із несвоєчасним прибуттям позивача до місця несення служби після лікування без поважних причин (самовільного залишення військової частини без поважних причин). Оскільки Наказ № 535 позивачем не оскаржувався та не скасовувався у судовому порядку, а за листопад 2023 року позивачем отримано додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168 за період стаціонарного лікування, вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 26 серпня 2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, відбиття агресії окупаційних військ поблизу північних околиць населеного пункту Новоєгорівка Сватівського району Луганської області внаслідок артилерійського обстрілу по позиціях РОП «Краз» 1 механізованої роти отримав (ВОСП) лівого плеча, лівого передпліччя. Під час отримання травми мав на собі засоби індивідуального захисту (каска, бронежилет). В стані алкогольного та наркотичного сп?яніння не перебував.

Вищевказані поранення отримані під час виконання обов?язків військової служби, які пов?язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22/4/30 від 09.09.2023 та формою 100.

3 27.08.2023 по 29.09.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3958.

29.09.2023 виписаний під нагляд медиків Військової частини НОМЕР_1 , на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров?я на 15 календарних днів.

17.10.2023 після відпустки був направлений на стаціонарне лікування з больовим синдромом, що підтверджується направленням № 433 начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 .

З 21.10.2023 по 02.11.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4982, у якій визначено, що на підставі ст. 81 гр. II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров?я на 30 календарних днів.

Довідкою ВЛК № 9033 від 02.11.2023 підтверджено, що довідка про обставини травми №22/4/30 від 09 вересня 2023 року, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом Міністерства охорони здоров?я від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікується як важка.

Визначено, що молодший сержант ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби «Положення про військово- лікарську експертизу в ЗСУ», затвердженого наказом МО України № 402 від 14.08.2008, потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.

Згідно з довідкою ВЛК № 4652 від 05.12.2023 - молодший сержант ОСОБА_1 потребує лікування (реабілітації) у клінічному санаторії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » терміном на 21 календарний день.

З 06.12.2023 по 26.12.2023 позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується довідкою ДП «Клінічний санаторій Роща».

За змістом довідки ВЛК від 18.01.2024, на підставі ст. 61-б, графи II розкладу хвороб позивача визнано обмежено придатним до військової служби, травма кваліфікується як тяжка. Травма пов?язана із захистом Батьківщини.

У позовній заяві позивачем вказано, що за період стаціонарного лікування з 27.08.2023 по 18.01.2024 додаткову винагороду йому було зупинено, а весь період стаціонарного лікування визнано, як самовільне залишення частини.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн з жовтня 2023 року по 18.01.2024, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою № 168, за період часу стаціонарного лікування з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з 07.11.2023 по 26.12.2023, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування позивача у відпустці тривалістю 15 календарних днів після стаціонарного лікування з 30.09.2023, на стаціонарному лікуванні у АТ «Українська залізниця Філія «Центр охорони здоров`я Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 з 21.10.2023 по 31.10.2023 та на лікуванні (реабілітації) у Клінічному санаторії «Роща» з 07.11.2023 по 26.12.2023 та, як наслідок, набуття права на отримання спірної винагороди за вказаний період, яка не була нарахована та виплачена.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з 07.11.2023 по 26.12.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою № 168 за період з 01 листопада по 06 листопада 2023, суд першої інстанції виходив з наявності у справі письмових доказів, які свідчать про отримання позивачем додаткової винагороди у належному розмірі за вказаний період.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою № 168 за період з 27.12.2023 по 18.01.2024 суд першої інстанції виходив з недоведеності факту перебування позивачем у вказаний період на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог за періоди з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з 07.11.2023 по 26.12.2023), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), за змістом пункту 2 розділу І якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.

У пункті 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом 1-2 Постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, за нормами Постанови № 168 право на виплату збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування військовослужбовець має якщо дотримано двох умов, а саме: отримане поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця пов`язане із захистом Батьківщини; таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Колегія суддів зауважує, що довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22/4/30 від 09.09.2023 за формою 100 підтверджено отримання ОСОБА_1 вогнепального осколкового поранення лівого плеча, лівого передпліччя під час виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини, а довідкою ВЛК № 9033 від 02.11.2023 з посиланням на наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 № 370 підтверджено, що травма позивача кваліфікується, як важка.

З наведеного слідує, що за період перебування ОСОБА_1 як військовослужбовця у відпустці для лікування йому підлягала виплаті збільшена до 100000 гривень винагорода.

Разом з цим, стверджуючи про відсутність підстав для виплати позивачу передбаченої Постановою № 168 додаткової грошової винагороди, відповідач посилається на Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2023 № 535 «Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття на місце служби», яким позивача було позбавлено грошового забезпечення за період з 30.09.2023 по 05.10.2023 включно, та визначено не нараховувати йому премії та додаткову грошову винагороду за вересень та жовтень 2023 року, у зв`язку із несвоєчасним прибуттям позивача до місця несення служби після лікування без поважних причин (самовільного залишення військової частини без поважних причин).

Надаючи оцінку правомірності такої поведінки відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Міністр оборони України видав наказ від 01 квітня 2022 року № 98, яким доповнив раніше затверджений його наказом від 07 червня 2018 року № 260 Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, новим пунктом 17, та установив, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, та Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.

Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

Так, пунктом 10 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 № 912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували з дня самовільного залишення військової частини, місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.

Крім того, відповідно до приписів пункту 15 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

З аналізу вищенаведених приписів вбачається, що у разі встановлення факту самовільного залишення військової частини, місяця служби (дезертирства) військовослужбовцем, такому не виплачується додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 168 за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства).

Згідно зі статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб - тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

В силу приписів частини 1 та 5 статті 407 Кримінального кодексу України самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця, - караються триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до двох років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що самовільне залишення військовослужбовцем військової частини настає за наявності однієї з підстав:

- самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб;

- нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, переведення або призначення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб;

- нез`явлення військовослужбовця з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Так, з наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3958, виданої Акціонерним товариством «Українська залізниця» Філія «Центр охорони здоров`я» Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 Підрозділ 606 (а.с. 10) встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення з 27.08.2023 по 29.09.2023.

29.09.2023 у задовільному стані виписаний під нагляд медиків Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 15 календарних днів.

Про своєчасне прибуття до частини та заборону (під час пересування до військової частини) вживання спиртних напоїв, наркотичних або сильно діючих засобів попереджений.

Зі змісту вищезазначеної виписки вбачається, що після виписки позивач мав направитись до Військової частини НОМЕР_1 під нагляд медиків.

При виписці з медичного закладу 29.09.2023 ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність вчасного прибуття до розташування військової частини, проте з особистих причин прибув до АДРЕСА_3 лише 05.10.2023, не повідомивши про це попередньо командира військової частини, що ним не заперечується.

З наявних у матеріалах справи матеріалів службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття на місце служби навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_1 (а.с. 111 - 139), колегією суддів встановлено, що рапортом командира НОМЕР_3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 07.10.2023 вх. № 1779 повідомлено про виявлення факту несвоєчасного прибуття на місце служби молодшого сержанта ОСОБА_1 навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону, а саме, до місця розташування НОМЕР_3 механізованого батальйону в районі виконання бойових завдань н.п. Чернещина Ізюмського району Харківської області, який відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 29.09.2023 № 3958 мав прибути у термін до 30.09.2023, однак фактично прибув 05.10.2023.

По вказаному факту у позивача були відібрані письмові пояснення (а.с. 124-125), відповідно до яких, ОСОБА_1 по закінченню шпиталізації вчасно не прибув до військової частини для відмітки, у зв`язку із додатковим медичним обстеженням для проходження подальшої операції з вилучення осколків. Медичне обстеження проходив з власної ініціативи, командира повідомив по закінченню.

Відсутність ОСОБА_1 на службі у період з 30.09.2023 по 05.10.2023 також підтверджена поясненнями старшого сержанта ОСОБА_3 та оператора ОСОБА_4 (а.с. 126-129).

За наслідками розгляду матеріалів службового розслідування за фактом несвоєчасного прибуття на місто служби навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_1 складено Акт службового розслідування, яким зафіксовано несвоєчасне прибуття на місце служби позивача відповідно до рапорту командира НОМЕР_3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 07.10.2023 № 1779.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут № 548-XIV).

Згідно з вимогами статті 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, як беззастережно виконувати накази командирів (начальників) та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 12 Статуту № 548-XIV про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

На виконання статті 14 Статуту № 548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі статтею 16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено положеннями Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі по тексту Дисциплінарний Статут).

В силу вимог статті 4 Дисциплінарного Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, колегією суддів встановлено, що позивач, не повідомивши попередньо командира військової частини про проходження ОСОБА_1 з власної ініціативи додаткового медичного обстеження, у встановлений строк (30.09.2023) до місця проходження служби не прибув та був відсутній на службі у період з 30.09.2023 по 05.10.2023, тобто протягом п`яти днів, що в свою чергу підпадає під ознаки самовільного залишення військовослужбовцем військової частини.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі, про те, що він у цей період перебував у відпустці за станом здоров`я тривалістю 15 календарних днів, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються змістом наданих ним під час службового розслідування пояснень.

З огляду на відсутність позивача на службі у період з 30.09.2023 по 05.10.2023 без попереднього повідомлення про причини неприбуття командира Військової частини НОМЕР_1 , не оскарження в судовому порядку та чинність Наказу № 535, яким внаслідок визнання встановленим факту несвоєчасного (05.10.2023) прибуття до місця проходження служби ОСОБА_1 , позивач позбавлений премії та додаткової винагороди під час дії воєнного стану у повному обсязі за жовтень 2023 року, та враховуючи положення пункту 15 розділу XXXIV Порядку № 260, у командира Військової частини НОМЕР_1 були наявні підстави та повноваження для не виплати позивачу передбаченої Постановою № 168 додаткової грошової винагороди з 01.10.2023 по 31.10.2023.

При цьому, підтверджене матеріалами справи перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 21.10.2023 по 02.11.2023 після відповідного направлення від 17.10.2023 не спростовує встановлені службовим розслідуванням обставини несвоєчасного прибуття позивача до місця розташування ВЧ НОМЕР_1 05.10.2023.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за жовтень 2023 року, що виключає задоволення позову в цій частині.

Водночас, судом першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин у справі зроблено хибний висновок про відсутність у матеріалах справи доказів невиходу позивача на службу без поважних причин у жовтні 2023 року та наявність документів, що підтверджують перебування позивача у відпустці на 15 календарних днів після стаціонарного лікування з 30.09.2023, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Водночас, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 07.11.2023 по 26.12.2023 є правильними з огляду на таке.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 Постанови № 168, право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн для військовослужбовців, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Так, довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 02.11.2023 № 9033 підтверджено, що у зв`язку з отриманням важкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів (а.с 15).

Довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 05.12.2023 № 4652 визначено, що позивач потребує лікування (реабілітації) у Клінічному санаторії «РОЩА» (Харківська область, смт. Пісочин, вул. Санаторна, буд. 46) терміном на 21 календарний день (а.с. 16).

В матеріалах справи також наявна довідка, яка видана Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій Роща» приватного акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», та свідчить про перебування ОСОБА_1 на лікуванні у санаторії «Роща» з 06 грудня по 26 грудня 2023 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено направлення позивача у відпустку для лікування після тяжкого поранення та перебування позивача на лікуванні, у зв`язку з отриманням тяжкої травми у період з 07.11.2023 по 26.12.2023.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач не надав до суду доказів та не вказав аргументованих доводів щодо підстав невиплати позивачу передбаченої Постановою № 168 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн пропорційно дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення на 30 календарних днів та на лікуванні у Клінічному санаторії «Роща» з 07.11.2023 по 26.12.2023.

Оскільки наявними в матеріалах справи та дослідженими колегією суддів довідками Військово - лікарських комісій підтверджено те, що травма позивача характеризується як важка, ОСОБА_1 набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за час перебування у відпустці, пов`язаній з реабілітацією, а тому твердження апелянта про наявність у нього обов`язку нараховувати додаткову грошову винагороду лише за час перебування на стаціонарному лікуванні ґрунтуються на власному трактуванні приписів Постанови № 168 та є неприйнятними.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що належним способом захисту у спірних відносинах є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 07.11.2023 по 26.12.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та порушення норм процесуального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у період з 01.10.2023 по 31.10.2023 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.10.2023 по 31.10.2023, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/15180/24 у вказаній частині підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/15180/24 є законним та обґрунтованим, а відтак, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/15180/24 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період з 01.10.2023 по 31.10.2023 за весь період стаціонарного лікування, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.10.2023 по 31.10.2023, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/15180/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко О.А. Спаскін