Справа № 280/9554/24
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 грудня 2024 року Справа № 280/9554/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057)

Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10)

про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області № 69 від 16.09.2024 року про відмову у призначенні, ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «2» ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області зарахувати, ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у РБУ «Фасадремстрой» з 01.08.1985 року по 18.11.1985 рік, період роботи у ПрАТ «Новоолекандрівське» з 22.02.1988 року, по 24.09.1998 рік, та період строкової військової служби з 20.11.1985 року по 25.12.1987 рік та призначити, ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дня звернення за її призначенням, а саме з 09.09.2024 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дня звернення за її призначенням, а саме з 09.09.2024 року.

В обґрунтування позову вказує, що звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 69 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зазначає, що відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи за Списком 2 періоди роботи з 01.08.1985 року по 18.11.1985 рік, період роботи у ПрАТ «Новоолекандрівське» з 22.02.1988 року, по 24.09.1998 рік, та період строкової військової служби з 20.11.1985 року по 25.12.1987 рік. Такі дії відповідача вважає протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що у зв`язку з тим, що у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про умови праці за період 01.08.1985 по 18.11.1985, 01.11.1999 по 21.04.2000, а саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, тому для підтвердження спеціального трудового стажу необхідна уточнююча довідка підприємства та наказ про проведення атестації робочих місць та перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 20 Порядку № 637. Періоди роботи з 22.02.1988 по 24.09.1998 роки не зараховано до пільгового стажу, оскільки в довідці від 05.08.2024 №05/08/24-4 не вірно вказано посаду (електрозварник, електрогазозварник), що не відповідає посаді електрозварник ручного зварювання за Списком №2 згідно Постанов КМУ №10 від 26.01.1991, та №162 від 11.03.1994. Також у довідці не вірно зазначено номер Постанови КМУ 102 замість 162, та зазначена не повна підстава видачі довідки, відсутній перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2. Крім того, зазначив, що позивач на момент призову на строкову військову службу працював «електрозварником» 3 розряду згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.11.1985. Пільговий стаж за вказаний період не підтверджений, записи в трудовій книжці не містять даних щодо Списку №2, інших документів за вказаний період не подано позивачем, а отже період строкової військової служби не може бути зарахований до пільгового стажу за Списком №2. В задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що у зв`язку з тим пільговий стаж позивача розраховано відповідно до вимог чинного законодавства, періоди проходження військової служби зараховувалися до загального страхового стажу. В задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

09.09.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.

16.09.2024 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення № 69 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. В рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до страхової о стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 01.11.1999 по 21.04.2000, оскільки відсутня уточнююча довідка відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 та наказ про проведення атестації робочих місць та перелік робочих місць, виробництв, робіт, професії) і посад, працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- період роботи з 22.02.1988 по 24.09.1998 згідно пільгової довідки від 05.08.2024 №05/08/24-4, оскільки в довідці не вірно вказано посаду (електрозварник, електрогазозварник), що не відповідає посаді електрозварник ручного зварювання за Списком № 2 згідно Постанов Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991 та № 162 від 11.03.1994. Також в довідці не вірно зазначено помер Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (102) та зазначено не повну підставу видачі довідки, та відсутній перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умов по Списку 2, за результатами атестації робочих місць від 17.02.1997 № 10-Ва.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною п`ятою цієї ж статті Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії' за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до етапі 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (пункт другий частини другої статті 114 Закону № 1058).

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Верховний Суд у постановах від 31.07.2018 по адміністративній №415/760/17, 31.07.2018 по адміністративній справі № 486/1080/16-а, від 31.07.2018 по адміністративній справі № 235/1112/17 висловив правову позицію про достатність підтвердження страхового стажу на посадах за Списком №1, 2 саме записами у трудовій книжці.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за наявності належно оформлених записів у трудовій книжки та підтвердження стажу роботу, що дає право на пільгову пенсію, підприємством, неможливо спростовувати факт наявності у позивача стажу роботи на посадах, що дає право на призначення пільгової пенсії.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Як зазначено в рішенні відповідача -1 № 69 від 16.09.2024 року до пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 01.11.1999 по 21.04.2000, оскільки відсутня уточнююча довідка відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 та наказ про проведення атестації робочих місць та перелік робочих місць, виробництв, робіт, професії) і посад, працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- період роботи з 22.02.1988 по 24.09.1998 згідно пільгової довідки від 05.08.2024 №05/08/24-4, оскільки в довідці не вірно вказано посаду (електрозварник, електрогазозварник), що не відповідає посаді електрозварник ручного зварювання за Списком № 2 згідно Постанов Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991 та № 162 від 11.03.1994. Також в довідці не вірно зазначено помер Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (102) та зазначено не повну підставу видачі довідки, та відсутній перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умов по Списку 2, за результатами атестації робочих місць від 17.02.1997 № 10-Ва.

Крім того, судом також встановлено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 01.08.1985 по 18.11.1985.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву зазначає, що у зв`язку з тим, що у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про умови праці за період 01.08.1985 по 18.11.1985, 01.11.1999 по 21.04.2000, а саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, тому для підтвердження спеціального трудового стажу необхідна уточнююча довідка підприємства та наказ про проведення атестації робочих місць та перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 20 Порядку № 637.

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивач працював:

з 01.08.1985 року (Наказ № 58-к від 01.08.1985) по 18.11.1985 рік (Наказ № 84-к від 15.11.1985) на посаді електрозварника у РБУ «Фасадрембуд»;

з 22.02.1988 року (Наказ № 9-к від 17.02.1988) по 24.09.1998 рік (Наказ № 54-к від 28.09.1998) на посаді електрозварника, електрогазозварювальника у Совхозі Новоолександрівський (ПРАТ «Новоолександрівське»);

з 16.11.2018 року (Наказ № 230-К від 15.11.2018) по 09.09.2019 рік (Наказ № 193-К від 09.09.2019), на посаді електрозварника у TOB «Українська молочна компанія».

Так, для підтвердження періоду роботи з 22.02.1988 рік по 24.09.1998 рік у ПРАТ «Новоолександрівське» позивачем також була надана уточнююча довідка № 05/08/24-4 від 05.08.2024 року.

Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР; від 22.08.1956 року № 1173, передбачалися газозварники та їх підручні, електрозварники1 Та їх підручні (посада Позивача - електрозварник, електрогазозварювальник);

Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, передбачалися газозварники, електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, електрозварники ручного зварювання (посада позивача - електрогазозварювальник).

Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР; від 11 березня 1994 року № 162, передбачалися газозварники, електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, електрозварники ручного зварювання (посада позивача - електрогазозварювальник).

Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. № 461 передбачені газозварники, електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, електрозварники ручного зварювання (посада Позивача - електрогазозварник).

З огляду на вищезазначене, професія електрозварника, електрогазозварника, електрогазозварювальника в спірний період була передбачена у всіх Списках № 2.

Відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16.01.1985 № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника та електрозварника, електрогазозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні де спеціального стажу.

Таким чином, можна дійти висновку, що професія як електрозварника так і електрогазозварювальника в спірний період була передбачена Списком № 2.

Щодо зазначення відповідачем-1, що в довідці невірно зазначено номер постанови КМУ від 11.03.1994 №162 (102) та зазначено неповну підставу видачі довідки, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11.05.2022 року у справі №120/1089/19-а та від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд також звертає увагу, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника відповідного пільгового стажу роботи.

Відповідно розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Суд акцентує увагу, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №423/1418/17 від 09.07.2020 року у справі №235/7688/16-а.

Одночасно суд не приймає посилання відповідача, що в довідці наданій позивачем на підтвердження пільгового характеру роботи відсутній перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівників, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умов по Списку 2, за результатами атестації робочих місць від 17.02.1997 № 10-Ва.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічне вказано Верховним Судом у постановах від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а та від 20.05.2021 у справі № 593/1278/16-а.

Як встановлено вище, пільговий стаж роботи позивача за спірні періоди підтверджується записами у трудовій книжці.

Крім того, судом враховано, що Великою Палатою Верховного Суду у справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що період роботи позивача з 01.08.1985 по 18.11.1985 та з 22.02.1988 по 24.09.1998 підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача.

Щодо не зарахування періоду проходження військової служби до Списку №2 з 20.11.1985 по 25.12.1987, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно положень частини 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час проходження строкової військової служби, який зараховується до пільгового стажу, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до вимог пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (чинного на період проходження позивачем строкової служби) крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції.

Згідно запису трудової книжки серії НОМЕР_2 та копії військового квитка НОМЕР_3 позивач у період з 20.11.1985 по 25.12.1987 перебував на строковій службі в Радянській Армії.

Разом з тим, судом встановлено, що до проходження військової служби, позивач працював на посаді електрозварника 3 розряду (дана посада передбачена розділом XXI Загальні Професії Постанови Ради Міністрів СССР № 1173 від 22.08.1959 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах»).

При цьому, 18.11.1985 року позивача звільнено у зв`язку із призовом до Радянської Армії.

Отже, з огляду на те, що до моменту вступу на строкову службу позивач працював на посаді електрозварника, яка передбачена Списком №2, то період служби також підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, а відповідача-2 виплатити зазначену пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Так, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Крім того, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Водночас Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

При цьому, суд зауважує, що статтею 58 Закону 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії або рішення про відмову у призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що в даному випадку, необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, )- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 69 від 16.09.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 періоди його роботи з 01.08.1985 року по 18.11.1985 рік, з 22.02.1988 року, по 24.09.1998 рік, та період строкової військової служби з 20.11.1985 року по 25.12.1987 рік та повторно розглянути заяву від 09.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 20.12.2024.

Суддя О.В. Конишева