Справа № 420/39565/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- скасувати мобілізаційне розпорядження стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 через порушення процедури мобілізації;

- зобов`язати Відповідача видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 висновок військово-лікарської комісії (ВЛК) від 12.12.2024 року;

- зобов`язати Відповідача видати оригінали документів, а саме: паспорт, РНОКПП та водійське посвідчення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23.12.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ТЦК та СП та іншим суб`єктам, пов`язаним із мобілізаційним процесом, впиняти будь-які дії щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ухвалення остаточного рішення суду по цій справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач був затриманий працівниками Національної поліції без складання протоколу адміністративного затримання та направлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 12.12.2024 року, працівники цієї установи направили позивача на проходження медичного огляду ВЛК. Так, в процесі проходження військово-лікарської комісії, позивач був позбавлений можливості повного і всебічного дослідження стану свого здоров`я. На момент проходження ВЛК, і по день направлення позовної заяви, позивач має скарги на біль у стопах, яка наявна у зв`язку з деформацією стоп. Ці скарги не були враховані складом військово-лікарської комісії. Після проходження ВЛК позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а далі до військового учбового центру. Відтак, вважаю дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо затримання, вилучення документів, проведення неповного медичного огляду без урахування стану здоров`я, відмови в наданні висновку ВЛК та примусового направлення до військового учбового центру стосовно ОСОБА_1 є протиправними. Позивач зазначає, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову існує реальна загроза подальшого порушення його прав, зокрема можливого скерування до бойових частин чи інших військових підрозділів, що унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову. Невжиття таких заходів також позбавить позивача можливості реалізувати своє право на судовий захист, гарантоване ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених вище норм права дозволяє зробити висновок, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Для задоволення судом заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви належними та допустимими доказами та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Згідно із ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд зазначає, що заявник не надав до суду будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки його правам, свободам та інтересам позивача, неможливості чи ускладнення їх захисту без вжиття заходів забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що, у даному випадку, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, суд не встановив, а позивач не надав докази на підтвердження наявності жодної з обставин, передбачених ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Крім того, позивач звертається до суду із заявою про забезпечення шляхом заборони ТЦК та СП та іншим суб`єктам, пов`язаним із мобілізаційним процесом, впиняти будь-які дії щодо ОСОБА_1 .

Проте, позивач не зазначає яким саме ТЦК та СП потрібно забороняти вчиняти певні дії, навіть в заяві позивач жодного разу не вказав в якому саме ТЦК та СП він проходив ВЛК.

У відповідності до ч.2 ст.76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС України).

Згідно із п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він зробив висновок про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд вважає, що заявник не довів, що у разі незабезпечення позову - це істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Суд звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

Окрім того, позивачем не надано доказів знаходження позивача в ІНФОРМАЦІЯ_5 , так само не надано доказів перебування позивача у військовому учбовому центрі.

Відтак, у разі забезпечення позову шляхом: заборони ТЦК та СП та іншим суб`єктам, пов`язаним із мобілізаційним процесом, впиняти будь-які дії щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ухвалення остаточного рішення суду по цій справі, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Отже, позивач не довів наявності у цій заяві хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

З огляду на зазначене вище суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко