Справа № 520/27702/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.

20 грудня 2024 р. Справа № 520/27702/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Острицького Андрія Олеговича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В с т а н о в и в:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 яка полягає у не внесенні до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020 від 01.03.2023 № ФХ-121780/1, яка видана на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 520/28140/21, відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання доцент - 25% від посадового окладу, відповідно до положень ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вишу освіту.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовити та направити до ГУ ПФУ в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 виготовлену на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 520/28140/21, за нормами чинними станом на 29.01.2020 із зазначенням відомостей про розміри доплати за науковий ступінь - 15% посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% посадового окладу, відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 основного розміру його пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 у цій справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі № 520/27702/23 - скасовано в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 які полягають у зменшенні в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 29.01.2020 від 01.03.2023 № ФХ-121780/1 розміру надбавки за особливості проходження служби з 65% до 0% та премії з 35% до 10% та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виготовити та направити до ГУ ПФУ в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020 із зазначенням відомостей про надбавки за особливості проходження служби у розмірі (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років); премії (35% посадового окладу).

Прийнято в цій частині постанову, якою визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 які полягають у зменшенні в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 29.01.2020 від 01.03.2023 № ФХ-121780/1 розміру надбавки за особливості проходження служби з 65% до 0% та премії з 35% до 10%.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 520/28140/21, скласти та подати до ГУ ПФУ у Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020, в якій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 № 260, вказати розміри надбавки за особливості проходження служби - 65% посадового окладу та премії - 35% посадового окладу.

18.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Острицького А.О. в порядку ст. 383 КАС України, в якій останній просить суд:

визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 яка полягає у не виготовленні та не направленні до ГУ ПФУ в Харківській області нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 520/28140/21, за нормами чинними станом на 29.01.2020 в якій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, вказати розміри надбавки за особливості проходження служби - 65% посадового окладу та премії - 35% посадового окладу, із зазначенням відомостей про розміри доплати за науковий ступінь - 15% посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% посадового окладу, відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 основного розміру його пенсії, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 частково зміненого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 520/27702/23 протиправною;

постановити Окрему ухвалу, якою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 частково зміненого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 520/27702/23 в частині щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовити та направити до ГУ ПФУ в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 520/28140/21, за нормами чинними станом на 29.01.2020 в якій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 № 260, вказати розміри надбавки за особливості проходження служби - 65% посадового окладу та премії - 35% посадового окладу, із зазначенням відомостей про розміри доплати за науковий ступінь - 15% посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% посадового окладу, відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 основного розміру його пенсії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/27702/23 заяву представника ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу з підстав ненадання документу про сплату судового збору чи доказів звільнення від його сплати.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що подана у порядку статті 383 КАС України заява не відповідає вимогам, визначеним частиною першою та другою статті 383 КАС України, оскільки судовий збір за подання заяви не сплачений, то така заява підлягає поверненню заявникові, що не позбавляє його права повторно звернутися до суду із цією заявою із дотриманням приписів статті 383 КАС України.

Суд відхилив посилання представника позивача на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19 та від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19 та інші, зазначивши про те. що у вказаних постановах суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність обов`язку позивача сплати судового збору у разі звернення до суду з заявою, поданою в порядку саме статті 382 КАС України.

Посилаючись на останню практику Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 у справі № 160/1712/21, згідно з якою за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України необхідно сплачувати судовий збір.

Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без дотримання положень Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), що призвело до ухвалення незаконного рішення про повернення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України. Зазначає, що Законом № 3674-VI не передбачено вимоги щодо сплати судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Також, зазначив, що Верховний Суд у постановах від 05.05.2022 по справі № 520/9769/19 та від 11.08.2021 по справі № 560/4364/19 дійшов висновку про те, що приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із такою заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Також посилається на іншу практику Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю або подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 320 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ч. ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Частинами 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з п. 9 частини другої статті 383 КАС України у такій заяві зазначається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Згідно змісту частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом № 3674-VI.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у ст. 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Статтею 4 Закону № 3674-VI установлено розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Однак, колегія суддів зазначає, що приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Таким чином, передбачена статтею 383 КАС України заява хоч і віднесена до числа об`єктів справляння судового збору, однак відсутність у Законі № 3674-VI відповідної ставки виключає можливість вимагати його сплати від позивача, що дозволяє зробити висновок про те, що за подання такої заяви судовий збір не підлягає сплаті.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункту 9 частини 1 статті 129-1 Основного Закону України, звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

При цьому одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Наведені вище висновки узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, які наведені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 2а/0470/2563/12, від 22.01.2020 та від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19, від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.

У постанові від 22.01.2020 у справі №440/207/19 Верховний Суд вкотре підтвердив свою позицію з приводу відсутності підстав для сплати судового збору за звернення до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, оскільки Закон України «Про судовий збір» установлює вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору, приписами статті 4 якого не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даній справі є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, згідно з якою за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

З огляду на наведене вище, посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.06.2019 у справі № 807/220/18, від 25.06.2020 у справі № 0240/2226/18-а, є такими, що не підлягають врахуванню у даній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 132 КАС України, ст. 4 Закону № 3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону № 3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19 та від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Також, у контексті цієї справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява № 4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Виходячи з аналізу практики Європейського суду з прав людини та враховуючи обставини вказаної справи, колегія суддів зазначає, що неправильне тлумачення судом першої інстанції положень Закону № 3674-VI призвело до помилкового повернення позову, що позбавило позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Острицького Андрія Олеговича - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - скасувати.

Адміністративну справу № 520/27702/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді О.А. Спаскін А.О. Бегунц