Справа № 460/7219/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/7219/24 пров. № А/857/24465/24

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Друзенко Н.В. у м. Рівне) у справі № 460/7219/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління пенсійного фонду України у Рівненській області №1700-0702-8/282 від 05.01.2021 та №28 від 18.01.2022 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 22.12.2020, зарахувавши до стажу роботи періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 у фермерському господарстві «Воля» з 10.03.1992 по 03.04.2005; період проходження військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979 та період навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976; період роботи в колгоспі згідно архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з досягненням віку 60 років та наявності необхідного страхового стажу позивач звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, проте пенсійний орган відмовляв у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії з 22.12.2020, а тому просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976, проходження військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979, роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 з 16.05.1979 по 28.01.1985, з 29.01.1985 по 31.03.1992 та періоду роботи в колгоспі відповідно до архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.05.2024 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з прийняттям рішення, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976, проходження військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979, роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 з 16.05.1979 по 28.01.1985, з 29.01.1985 по 31.03.1992, роботи в колгоспі відповідно до архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021 та з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, відповідачем підтверджується, що період проходження позивачем військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979 (1 рік 11 місяців 18 днів) зараховано до страхового стажу, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976, проходження військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979, роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 з 16.05.1979 по 28.01.1985, з 29.01.1985 по 31.03.1992 та періоду роботи в колгоспі відповідно до архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021 та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.05.2024 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з прийняттям рішення, з зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976, періоду проходження військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979, періоду роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 з 16.05.1979 по 28.01.1985, з 29.01.1985 по 31.03.1992, періоду роботи в колгоспі відповідно до архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021 та з урахуванням висновків суду.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 60-річного віку досягнув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1980, ОСОБА_1 :

з 23.05.1977 по 05.05.1979 проходив строкову військову службу (записи №№1 та 2);

з 16.05.1979 по 28.01.1985 працював дизелістом машиністом в буровій бригаді (записи №№3-4);

запис №5 29.01.1985 прийнятий машиністом технологічних компресорів 5 розряду автомобільної газонаповнювальної компресорної станції лінійного виробничого управління;

запис №6 01.04.1985 переведений машиністом компресорних установок по 5 розряду;

запис №7 23.02.1987 присвоєна друга професія наповнювача балонів четвертого розряду;

запис №8 01.07.1986 призначений на іншу посаду (виправлення скріплено печаткою);

запис №9 01.03.1988 підтверджений 5 розряд машиніста компресорних установок;

запис №10 01.04.1989 лінійне виробниче управління магістральних газопроводів реорганізовано в управління магістральних газопроводів;

запис №11 01.01.1991 виробниче об`єднання «Норильськ газпром» перейменовано на державне підприємство з роботи та транспортування газу «Норильськгазпром»;

запис №12 31.03.1992 звільнений з роботи («Норильськгазпром»).

Таким чином, за наведеними записами трудової книжки, стаж ОСОБА_1 має становити 14 років 10 місяців.

22.12.2020 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у формі встановленій Порядком №22-1.

Вказану заяву прийнято відповідачем 22.12.2020 та зареєстровано за №1903.

Листом №1700-0702-8/282 від 05.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за заявою від 22.12.2020 через відсутність необхідного страхового стажу 25 років. Вказано, що однією з умов призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу 25 років. Згідно з документами поданими до заяви від 22.12.2020, страховий стаж становить 16 років 8 місяців 24 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи у фермерському господарстві «Воля» з 10.03.1992 по 03.04.2005, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_1 заповненої 08.08.1980, оскільки відсутня дата наказу на прийняття та відсутні відомості про застраховану особу з 2000 року.

11.01.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у формі встановленій Порядком №22-1.

Вказану заяву прийнято відповідачем 11.01.2022 та зареєстровано за №38.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №28 від 18.01.2022, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 18 років. Вказано, що вік заявника 63 роки 2 місяці 15 днів. Страховий стаж становить 1 рік 11 місяців 18 днів, з необхідних 18 років. За доданими документами, не зараховано страховий стаж згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.08.1980: з 01.09.1974 по 03.04.2005, оскільки на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки міститься не вірно зазначено по батькові - « ОСОБА_2 », що не відповідає даним паспорта НОМЕР_2 від 08.02.2007, виданим Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, де на сторінці 2 (російською мовою) зазначено - « ОСОБА_3 ». Страховий стаж згідно даних СПОВ відсутній.

Листом №5686-2954/П-02/8-1700/22 від 02.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, на звернення позивача щодо тривалості страхового стажу та відмови у призначенні пенсії повідомило, що враховуючи вимоги ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо необхідної тривалості страхового стажу, за результатами розгляду заяв про призначення пенсії за віком від 22.12.2020 та 11.01.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком: від 05.01.2021 №1700-0702-8/282 - у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років при призначенні пенсії за віком особам після досягнення ними віку 60 років; від 18.01.2022 №28 - у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 18 років при призначенні пенсії за віком особам після досягнення ними віку 63 роки. Також повідомлено, що, враховуючи вимоги чинного пенсійного законодавства, документи, подані до заяв про призначення пенсії за віком та копії документів, долучені до звернення, а прогнозований страховий стаж орієнтовно складає 14 років 18 днів, в тому числі враховано період роботи в колгоспі ім. «ХХІ з`їзду» з 15.01.1976 по 15.12.1976 та з 15.02.1977 по 15.05.1977 - відповідно до відпрацьованих вихододнів (що становить 11 місяців 1 день та 3 місяці 1 день відповідно). Зауважено, що зазначені періоди роботи в колгоспі, згідно з архівною довідкою Радивилівського трудового архіву від 30.03.2021 №119/01-14, до страхового стажу зараховано умовно, оскільки вказана довідка від 30.03.2021 №119/01-14 містить помилку (зазначено, зокрема, що, відповідно до наявних документів, позивач працював у колгоспі ім. «XXI з`їзду» з грудня 1976 по грудень 1976). При цьому до страхового стажу не враховано: період проходження строкової військової служби з 18.05.1977 по 05.05.1979, згідно з довідкою від 31.08.2015 №4087, оскільки підставою видачі такої довідки зазначено військовий квиток; період навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976 - оскільки у довідці від 13.06.2019 №79 про період навчання вказано по батькові « ОСОБА_4 », в атестаті №5564 « ОСОБА_5 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_6 ». Оскільки, не виконується вимога щодо наявності необхідного страхового стажу (18 років), то згідно з поданими документами підстави на призначення пенсії за віком на даний час відсутні.

15.05.2024 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у формі встановленій Порядком №22-1.

Вказану заяву прийнято відповідачем 22.05.2024 за №6056/П-1700-24.

Листом №6807-6056/П-02/1700-24 від 31.05.2024, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило, що заяву від 15.05.2024 про призначення пенсії за віком, надіслану поштою, розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», з покликанням на не дотримання положень пунктів 1.1 та 2.9 Порядку №22-1 (щодо порядку звернення).

Не погоджуючись з даними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Як зазначено судом, 60-річного віку позивач досягнув у 2018 році. Отже, стаж необхідний для призначення пенсії у 60 років, має становити не менше 25 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 віку 63 роки досягнув у 2021 році. Таким чином, стаж необхідний для призначення пенсії після досягнення віку 63 роки, має становити від 18 до 28 років.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. До 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Вимогами ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, а також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу II Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3,4 до Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, у трудовій книжці містяться записи про те, що позивач в період з 10.03.1992 по 03.04.2005 працював у фермерському господарстві «Воля», з 18.05.1977 по 05.05.1979 проходив військову службу, період навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976 та період роботи в колгоспі згідно архівної довідки №119/01-14 від 30.03.2021.

Станом на час роботи позивача у періоди з 16.05.1979 по 31.03.1992, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція №162).

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що зауваження пенсійного органу з приводу того, що не вірно зазначено по батькові - « ОСОБА_2 », що не відповідає даним паспорта зазначено (російською мовою) - « ОСОБА_3 є недостатніми для відмови у зарахуванні стажу з 16.05.1979 по 31.03.1992 (з урахуванням проходження строкової військової служби з 23.05.1977 по 05.05.1979, що не заперечується відповідачем), оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з належними записами про роботу за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи, що здійснені у повній відповідності до вимог Інструкції №162.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання, колегія суддів зазначає таке.

Як підтверджується матеріалами справи, у період з 01.09.1974 по 20.07.1976 позивач навчався в міському професійно-технічному училищі №35 м. Стрий Львівської області за спеціальністю дизеліст (моторист) бурових установок. Крім того, при первинному зверненні такий період було зараховано до страхового стажу позивача.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. «д» ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Тому, період навчання з 01.09.1974 по 20.07.1976 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова Ради Міністрів СРСР №310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР №310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Оскільки наявна в матеріалах справи трудова книжка позивача не є трудовою книжкою колгоспника, при цьому й не містить записів про роботу позивача в колгоспі, а отже й про встановлений мінімум вихододнів, а також відомості про їх фактичне виконання.

У відповідності до положень Порядку №637, такий період роботи підлягає підтвердженню на підставі архівної довідки.

При цьому, наявність формальних неточностей щодо зазначення періоду роботи «з грудня 1976 року по грудень 1976 року», не може впливати на зарахування періоду роботи до страхового стажу, оскільки вказаною довідкою підтверджується робота позивача у колгоспі саме з січня 1976 року по грудень 1976 року, з лютого 1977 року по травень 1977 року та у серпні 1977 року з відповідними відпрацьованими л/д.

Враховуючи все вищенаведене, до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню вказаний період роботи в колгоспі ім. «XXI з`їзду» на підставі довідки Радивилівського трудового архіву від 30.03.2021 №119/01-14 відповідно до відпрацьованих вихододнів, що становить 11 місяців 1 день та 3 місяці 1 день, відповідно.

Що стосується зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у фермерському господарстві, то колегія суддів зазначає таке.

Під час спірних періодів роботи позивача у фермерському господарстві «Воля», діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Пунктом 2.25 Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

Як встановлено судом, у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 08.08.1980, на сторінках 10-11 містяться записи №№1,2,3 про те, що: 10.03.1992 позивач прийнятий на роботу механізатором у фермерське господарство «Воля»; 04.10.1994 виконуючий обов`язків голови ф/г «Воля»; 03.04.2005 звільнений з роботи через ліквідацію господарства.

Колегія суддів зауважує, що запис про прийняття «10.03.1992» не узгоджується з записом про звільнення з попередньої роботи «31.03.1992» (запис №12 «Норильськгазпром»), а виправлення відсутні, тобто викликає сумнів у його правдивості.

Крім того, запис про звільнення не засвідчено підписом уповноваженої особи (у тому числі при прийнятті на роботу), не завірено печаткою запис про звільнення, а також здійснено всупереч пункту 2.25 Інструкції №58.

Отже, записи трудової книжки позивача про його роботу у фермерському господарстві «Воля», не відповідають вищенаведеним вимогам Інструкції №58.

За таких обставин, суд вважає, що записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 08.08.1980, не підтверджено період роботи з 10.03.1992 по 03.04.2005.

Отже, вказаний період роботи підлягає підтвердженню відповідно до вимог пункту 3 Порядку №637.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Судом встановлено, що 60-річного віку позивач досягнув у 2018 році (26.10.2018). У 2018 році за призначенням пенсії не звертався. Отже, стаж необхідний для призначення пенсії у 60 років, має становити не менше 25 років.

22.12.2020 позивач досягнув віку - 62 роки 1 місяць 27 днів.

Листом №1700-0702-8/282 від 05.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило у призначенні пенсії за віком за заявою від 22.12.2020 через відсутність необхідного страхового стажу 25 років.

Оскільки, обов`язковою умовою призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу не менше 25 років, а страховий стаж позивача становить 17 років 10 місяців 26 днів, вказана відмова є правомірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Судом встановлено, що позивач досяг віку 63 роки у 2021 році (26.10.2021). Таким чином, стаж необхідний для призначення пенсії після досягнення віку 63 роки, має становити від 18 до 28 років.

Оскільки, стаж позивача становить 17 років 10 місяців 26 днів, з необхідних 18 років, така відмова пенсійного органу теж є правомірною.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Отже, стаж необхідний для призначення пенсії після досягнення віку 65 роки, у випадку позивача, має становити від 15 до 20 років.

Як підтверджується матеріалами справи, страховий стаж позивача становить повних 17 років. Відтак, обов`язкова умова щодо наявності страхового стажу від 15 до 20 років, для призначення позивачу пенсії після досягнення віку 65 роки, є дотриманою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто після досягнення віку 65 років.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі № 460/7219/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар