Справа № 440/18121/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 р. Справа № 440/18121/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2024, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/18121/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 01.11.2023 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 28.02.2018 включно з врахуванням проведених виплат із застосуванням базового місяця - січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.11.2023 включно з врахуванням проведених виплат із застосуванням базового місяця - січня 2008 року відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року по справі №440/18121/23 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року у належному розмірі.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням проведених виплат.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати й виплатити суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно у фіксованому розмірі 4 482,14 грн відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, з урахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідач не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року по справі №440/18121/23 повернуто скаржнику.

Окрім того, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 30.11.2015 з урахуванням січня 2008 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції у цій частині скасувати та прийняти нове, яким задовольнити відповідні вимоги позову ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач заначив, що суд першої інстанції відмовляючи у відповідній частині позову ОСОБА_1 безпідставно посилався на відсутність розрахунково-платіжні відомості щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 2008 по 2014 рік у відповідача та не обґрунтування і не підтвердження належними доказами протиправності застосування у період з 01.01.2015 по 30.11.2015 базового місяця січень 2014 року та вересень 2015 року. Спростовуючи такі висновки суду, позивач послався на вимоги п.п. 12.25, 12.26 наказу Міністра Оборони України від 28.08.2019 №474 «Про затвердження Порядку користування Переліком документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних сил України, із зазначенням строків зберігання документів та Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних сил України, із зазначенням строків зберігання документів», за яким документи з обліку нарахованого грошового забезпечення (заробітної плати), а саме, картки особового рахунку військовослужбовців (в яких зазначаються всі нарахування грошового забезпечення військовослужбовців),а у випадку їх відсутності роздавальні, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, зберігаються 75 років. Між тим, позивач зауважив, що за приписами частини першої статті 77 КАС України, а саме на відповідача покладається обов`язок доказування правомірності вчинених дій та прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на положення частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування апеляційної скарги, в межах її доводів, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25 вересня 2003 року, що сторонами не заперечується.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 03 листопада 2023 року вх. № 12598р про нарахування індексації, на яку, військова частина НОМЕР_1 листом від 18 листопада 2023 року №2161 повідомило позивача про те, що виплата сум індексації грошового забезпечення з 01 лютого 2008 року по грудень 2015 року нараховувалася та виплачувалася, з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 роки не нараховувалася та не виплачувалася, з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2022 року нараховувалася та виплачувалася із застосування базового місяця березень 2018 року.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо не нарахування та не виплати військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення з 01 лютого 2008 року по 01 серпня 2023 року із застосуванням базового місяця для обчислення - січень 2008 року, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо неврахування під час розрахунку індексації грошового забезпечення в якості місяця підвищення доходів січня 2008 року з 01.12.2015 до 28.02.2018, є протиправними.

Стосовно іншої частини позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що зважаючи на те, що розрахунково-платіжні відомості щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 2008 по 2014 рік у відповідача відсутні, при цьому позивачем також не надано докази нарахування та виплати йому грошового забезпечення за відповідний період, як і не обґрунтовано і не підтверджено належними доказами протиправності застосування у період з 01.01.2015 по 30.11.2015 базового місяця січень 2014 року та вересень 2015 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 30.11.2015 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, вирішуючи справу в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Положеннями частини третьої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Приведені положенні Закону №2011-XII були незмінними з моменту прийняття в період з 2008 року та до сьогоднішнього дня.

Як встановлено колегією суддів із матеріалів справи та виходячи із меж апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, предметом спору у даній справі є нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.02.2008 по 30.11.2015 із визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.

Таким чином, колегія суддів досліджує питання індексації грошового забезпечення позивача із визначенням «базового місяця» січня 2008 року за спірний період з 01.02.2008 по 30.11.2015.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі по тексту - Закон №1282-ХІІ).

У статті 1 Закону №1282-ХІІ (в редакції, яка діяла у спірний період з 01.02.2008 по 28.02.2018) законодавець навів визначення таких понять: індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ (в редакції, яка діяла у спірний період з 01.02.2008 по 28.02.2018), згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).

Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ (за спірний період зміни були лише у нумерації частин статті) згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (за спірний період зміни були лише у назві органу, який обчислює індекс споживчих цін, а саме, з «спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики» на «центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики»).

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, до якої, за спірний період вносились зміни.

У первинній редакції частина перша статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, який набрав законну силу 1 січня 2016 року.

Тож з 1 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, частина друга статті 4 Закону №1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону №1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Даний Порядок визначає, в тому числі, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (редакція положення незмінна у спірний період) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Приписами пункту 2 Порядку №1078 (редакція положення незмінна у спірний період) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Водночас до пункту 5 Порядку №1078 за спірний період (з 01.02.2008 по 30.11.2015) були внесені зміни декілька разів, проте істотними стали зміни на підставі постанови Кабінетом Міністрів України № 1013 від 09.12.2015, а саме:

- відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до внесення змін 15.12.2015, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації;

- пунктом 5 Порядку №1078, в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015, визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Окрім того, відповідно до вимог абзацу 3 пункту 10-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 15.12.2015) обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалось з місяця прийняття працівника на роботу.

Також, з 01.12.2015 згідно з постановою Кабінету Міністрів № 526 від 13.06.2012 в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015, Порядок №1078 доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення:

- до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати;

- після 01.12.2015 є місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

Аналогічний висновок приведено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21.

Із системного тлумачення пункту 5 Порядку №1078 у редакції, яка була запроваджена з 1 грудня 2015 року, приведеного Верховним Судом у постанові ід 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, висловлено визначення поняття «місяць підвищення доходу», зокрема, місяць підвищення доходу це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, з 1 грудня 2015 року розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця не прив`язаний до місяця прийняття (виходу) на військову службу, а відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008.

Затверджені указаною постановою посадові оклади з 01.01.2008 не змінювались.

Вони змінилися лише у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та, якою установлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, від січня 2008 року посадовий оклад для посад, які в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 обіймав позивач у Військовій частині НОМЕР_1 , не змінювався.

Між тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що у апеляційній скарзі відповідачем не заперечувався факт того, що позивач в період проходження військової служби отримував оклад в розмірі, визначеному в січні 2008 року постановою Кабінету Міністрів України №1294.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до положень Порядку № 1078, січень місяць 2008 року є місяцем підвищення доходу для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу саме за період служби з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що наявні підстави для визнання протиправним і зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 30.11.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у позовній заяві позивачем порушено питання про нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення, в тому числі, за період з 01.02.2008 до 30.11.2015, виходячи саме із січня 2008 року, як базового місяця (місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців).

Однак, аналіз приведених вище положень законодавства свідчить про те, що січень 2008 року як базовий місяць, або місяць, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, застосовується лише щодо період з 01.12.2015 по 28.02.2018, тоді як до 01.12.2015 - базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами позивач проходив військову службу з 19.11.1991 та у військові частині НОМЕР_1 з 25.09.2003, а отже місяцем зарахування позивача на службу до Військової частини НОМЕР_1 є вересень 2008 року.

Таким чином, базовим місяцем при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.02.2008 по 30.11.2015 є місяць підвищення розміру мінімальної заробітної плати (грошового забезпечення) та зростання грошового доходу населення без перегляду їх мінімальних розмірів, що відбулося з часу прийняття позивача на військову службу, а тому січень 2008 року не може бути базовим місяцем для обрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.02.2008 по 01.12.2015, оскільки у вказаний період базовим був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати, який для позивача є вересень 2003 року.

Водночас, позовна заява ОСОБА_1 містить лише доводи та обґрунтування щодо місяця збільшення тарифної ставки (окладу), як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення. Отже, питання про застосування при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2008 до 30.11.2015, іншого базового місяця, аніж місяць збільшення тарифної ставки (окладу), позивачем не порушено перед судом, а отже і не вирішувалось в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставної відсутності у відповідача розрахунково-платіжних відомостей на виплату додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям за період з 2008 року по 2014 рік, колегія суддів вважає недостатніми, оскільки питання про застосування при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2008 до 30.11.2015, іншого базового місяця, аніж місяць збільшення тарифної ставки (окладу) (січень 2008 року), позивачем не порушено перед судом.

Підсумовуючи приведене вище, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2008 по 30.11.2015 включно зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) - січень 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді апеляційної інстанції та не впливають на висновки колегії суддів.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 по справі № 440/18121/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій