Справа № 806/1561/17
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Житомир справа №806/1561/17

категорія 6773

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів головуючого судді Черняхович І.Е., суддів Горовенко А.В., Нагірняк М.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення 144400,00 гривень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року в адміністративній справі № 806/1561/17 з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що 05 грудня 2018 року на сайті Конституційного Суду України офіційно оприлюднене рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15) у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд". Заявник вказує, що даним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, що, на думку заявника, є підставою для перегляду постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року в адміністративній справі №806/1561/17 за виключними обставинами, оскільки саме положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які в подальшому були визнані неконституційним, застосовував суд при винесені постанови від 29.08.2017 у справі № 806/1561/17.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року відкрито провадження за виключними обставинами у адміністративній справі №806/1561/17 та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні.

01 лютого 2019 року Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області до відділу документального забезпечення суду було подано заперечення на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

В запереченнях представник відповідача просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі №806/1561/17 за виключними обставинами. На обґрунтування такої позиції відповідач зазначив, що на момент спірних правовідносин положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII були чинними. Натомість, закони та інші акти втрачають чинність з дня ухвалення Конституційними Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-рп ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційним законів, інших правових актів або їх окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення судом постанови від 29.08.2017 у справі №806/1561/17 вищезазначені положення не були визнані неконституційними у встановленому законом порядку, тому підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами відсутні.

Під час судового розгляду, заявником було подано клопотання, в якому останній просив зупинити провадження у справі №806/1561/17 по розгляду заяви про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року за виключними обставинами до набрання законної сили рішенням Великої палати Верховного Суду по справі №826/13529/17 (провадження № К/9901/56052/18).

Ухвалою від 27.02.2019 провадження у справі №806/1561/17 по розгляду заяви про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду за виключними обставинами було зупинено до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі №826/13529/17.

Ухвалою від 19.11.2024 поновлено провадження з розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 в адміністративній справі №806/1561/17 та призначено відкрите судове засідання на 04 грудня 2024 року о 14:00.

В судове засідання, призначене на 04 грудня 2024 року, сторони та інші учасники справи, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового розгляду, не з`явились.

Водночас, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області подало до суду заяву, в якій просило розглядати справу без участі його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених сторін, суд відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 та ч. 2 ст. 368 КАС України здійснює розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами постанови у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі №806/1561/17 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нездійснення нарахування судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи з вимог Закону України від 07.07.2010 №2453VI "Про судоустрій і статус суддів" та розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік";

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області здійснити нарахування судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , виходячи з вимог Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" та із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", недоплачену суддівську винагороду: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн., за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн., за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн., за квітень 2017 року в сумі 26400,00 грн., за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області недоплачену суддівську винагороду: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн., за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн., за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн., за квітень 2017 в сумі 26400,00 грн., за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн.;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області для виплати недоплаченої судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 суддівської винагороди: за січень 2017 року в сумі 26400,00 грн., за лютий 2017 року в сумі 59200,00 грн., за березень 2017 року в сумі 6000,00 грн., за квітень 2017 року в сумі 26400,00 грн., за травень 2017 року в сумі 26400,00 грн.

- постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за січень 2017 в сумі 26400,00 грн. допустити до негайного виконання.

На обґрунтування заявлених в цьому позові вимог ОСОБА_1 вказував, що відповідачами було здійснено неправомірне нарахування йому суддівської винагороди за січень, лютий, березень, квітень 2017 року, оскільки суддівська винагорода за вказаний період, виходячи з вимог Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", мала бути нарахована в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" та відповідно повинна складати 32000,00 гривень. Натомість, відповідачі в спірний період була нараховували та виплачували йому суддівську винагороду в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що склало 16000,00 гривень. Крім того, позивач наголошував, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може врегульовуватися іншими законами.

За результатами розгляду вищезазначеної позовної заяви, Житомирський окружний адміністративний суд прийняв постанову від 29 серпня 2017 року, якою відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В подальшому, за наслідками апеляційного перегляду вищезазначеної постанови, Житомирським апеляційним адміністративним судом було прийнято ухвалу від 03 жовтня 2017 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі №806/1561/17 без змін. Таким чином, постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі №806/1561/17 без змін набрала законної сили 03 жовтня 2017 року.

Не погоджуючись з постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі №806/1561/17 позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі №806/1561/17 залишено без змін.

Із поданої ОСОБА_1 заяви про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі №806/1561/17 за виключними обставинами встановлено, що заявник обґрунтовуючи звернення із нею до суду вказує на наявність виключних обставин для перегляду судового рішення, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, а саме зазначає про ухвалення Конституційним Судом України рішення від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII) визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом першим частини п`ятої статті 361 КАС України встановлено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Під час розгляду заяви судом встановлено, що пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 (справа №1-7/2018(4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII.

Відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Водночас, пунктом 3 вказаного рішення встановлено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99) визначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Згідно з нормами статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп (справа № 3/690-97) частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 (справа №1-7/2018(4062/15) положення ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у його первинному вигляді, тобто в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, підлягає застосуванню з 04 грудня 2018 року.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 04.12.2017.

У зв`язку з цим, положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у його первинній редакції, які передбачають, що: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат", не можуть бути застосовані до спірних правовідносин в адміністративній справі №806/1561/17.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо недоплати позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2017 року, тобто в період, коли чинними були положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17 та від 15 червня 2020 року у справі №818/784/15.

Частиною четвертою статті 368 КАС України встановлено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; приймає постанову - якщо переглядалася постанова; постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 КАС України судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що положення пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в адміністративній справі №806/1561/17, а тому заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року в адміністративній справі №806/1561/17 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року в адміністративній справі №806/1561/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення 144400,00 гривень.

Залишити без змін постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі №806/1561/17.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу суду складено у повному обсязі: 20 грудня 2024 року.

Головуючий суддя І.Е.Черняхович

Судді А.В. Горовенко

М.Ф. Нагірняк