Справа № 160/24205/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
02 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано уточнену позовну заяву, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». В уточненій позовній заяві позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті документів прийнятті документів для призначення пенсії по інвалідності від 13 листопада 2023 року;
24 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, в якому відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав, викладених у спірному рішенні.
30 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-2 в системі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та повторює доводи відповідача-1.
17 та 18 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, які надійшли від представника відповідача-2 в системі «Електронний Суд».
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням відповідача-1 від 05.07.2024 року №15 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Зазначено, що в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію місця проживання.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати пенсія по інвалідності.

За ч. 1-3 ст. 30 Закон №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Частиною першою ст. 44 Закону №1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2. розділу ІІ Порядку до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Згідно пп. 1-4 п. 2.1. розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

4) відомості про місце проживання особи.

При цьому за п. 2.22 Порядку для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог до відповідача-2.

Позивач зазначав, що відповідач-2 відмовив у прийнятті документів для призначення пенсії по інвалідності 13.11.2023 року.

Згідно наданої відпвоідачем-2 службової записки від 18.12.2024 року №169924/01-16 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) з питання призначення пенсії по інвалідності 13.11.2023 де отримав усну консультацію та роз`яснення щодо умов, термінів та переліку необхідних документів необхідних для призначення пенсії по інвалідності. На прийомі з`ясовано, що станом на 13.11.2023 заявник не має реєстрації місця проживання. Заяву для призначення пенсії по інвалідності подано не було.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Суд констатує відсутність жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем-2 відмови у прийнятті документів позивача для призначення пенсії по інвалідності 13.11.2023 року. З цих підстав у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 належить відмовити.

Щодо позовних вимог до відповідача-1.

Згідно спірного рішення відповідач-1 відмовив у призначенні пенсії через відсутність інформації про реєстрацію місця проживання. При цьому в наявності посилання на п. 2.22 розділу ІІ Порядку.

Суд зазначає, що ця норма права не має імперативного характеру та не містить правила поведінки, про яке вказав відповідач-1. Словосполучення «може надавати відомості» свідчить про диспозитивність правила поведінки, встановленого нормою права. На момент виникнення спірних правовідносин ця норма права мала наступний вигляд:

«Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

В такій редакції ця норма права викладена згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України від 24.11.2022 року №23-1.

Дійсно, раніше п. 2.22 мав інші редакції:

1) згідно постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 - за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист);

2) згідно постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1 - за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Наведене свідчить, що відповідач-1 застосував до позивача недіюче нормативно-правове регулювання.

В свою чергу за пп. 4 п. 2.1. розділу ІІ Порядку особа надає відомості про місце проживання особи, а не інформацію про реєстрацію місця проживання.

Таким чином, відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії без належної правової підстави.

Позивач стверджував, що саме відомості про місце проживання він відповідачу надав, відповідач цю обставину не заперечував.

Слід враховувати, що метою зазначення відомостей про місце проживання є забезпечення саме прав отримувача пенсії. Як наслідок, фактичне позбавлення особи права на отримання пенсії з викладених відповідачем-1 підстав є безпідставним.

Таким чином, наявні правові підстави для скасування спірного рішення відпвоідача-1.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити позивачу пенсію суд зазначає наступне.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

При цьому в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 05.07.2024 року №15 зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 13 років для осіб з інвалідністю 2 групи. Страховий стаж позивача становить 20 років 05 місяців 10 днів.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії з єдиної підстави, яка судом визнана необґрунтованою. Інших підстав для не призначення позивачу пенсії відповідачами не наведено, а судом не встановлено. З цих підстав та враховуючи використання відповідачем-1 наявних повноважень щодо позивача, результат яких скасовується за результатом судового розгляду цієї справи, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію.

Щодо дати, з якої належить зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію.

Позивач в останній редакції позовних вимог просив зобов`язати відповідача-1 призначити йому пенсію з « 11 вересня 2024 року», що є очевидною опискою, оскільки спірне рішення прийнято в липні, в той час як з 11.09.2023 року позивачу встановлено інвалідність. Отже, суд виходить з того, що позивач просив зобов`язати відповідача-1 призначити йому пенсію з 11.09.2023 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 19.09.2023 року до довідки серії 12ААГ №189987 позивачу встановлено інвалідність другої групи з 11.09.2023 року.

Водночас, відповідно до спірного рішення позивач звернувся за призначенням пенсії 28.06.2024 року, тобто за межами тримісячного строку з дня встановлення інвалідності.

Дійсно, позивачем заявлялися вимоги і щодо обставин його звернення за призначенням пенсії 13.11.2023 року. Водночас, в цій частині позовних вимог судом відмовлено. Згідно висновків суду в цей день звернення за призначенням пенсії у розумінні вимог законодавства у сфері пенсійного забезпечення не відбулося.

Отже, пенсію позивачу належить призначити з 28.06.2024 року.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ), до відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.07.2024 року №15, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 28.06.2024 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко