Справа № 160/14506/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/14506/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року (суддя Кучма К.С.) в справі №160/14506/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення від 26 квітня 2024 року № 59 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення, а саме з 19 квітня 2024 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 квітня 2024 року №59 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 19 квітня 2024 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт звертає увагу, що позивачу як до страхового, так й до пільгового стажу, зараховано усі періоди згідно з наданими документами.

До пільгового стажу не зараховано період роботи до 1999 року через неможливість підтвердження цього періоду роботу, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території.

Також вказує, що неможливо зарахувати цей період роботи за даними персоніфікованого обліку, оскільки відомості за 1991-1998 роки відсутні.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заяву та додані до неї документи розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 26 квітня 2024 року №59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу.

Рішенням від 26 квітня 2024 року №59 встановлено, що вік позивача 50 років, страховий стаж становить - 35 років 06 місяців 20 днів (з урахуванням кратності за Списком №1 + додаткові роки), пільговий стаж за Списком № 1 - 06 років 09 місяців 17 днів. До пільгового стажу не враховано періоди роботи до 1999 року, оскільки відповідно до постанови КМУ № 637 від 12 вересня 1993 року періоди роботи, які не можливо підтвердити, так як підприємство знаходиться на тимчасово окупованих територіях зараховується згідно із даними персоніфікованого обліку, відомості за 1991-1998 роки відсутні.

Відповідно до форми РС-право станом на 19 квітня 2024 року позивачу враховано наступні періоди трудової діяльності: з 12.06.1987 р. по 24.07.1987 р.; з 20.06.1988 р. по 13.07.1988 р.; з 16.06.1989 р. по 01.08.1989 р.; з 03.08.1991 р. по 08.09.1992 р.; з 09.09.1992 р. по 01.02.1996 р.; з 02.02.1996 р. по 01.11.1996 р.; з 02.11.1996 р. по 02.12.1996 р.; з 22.01.1998 р. по 19.11.1998 р.; з 20.11.1998 р. по 31.12.1998 р.; з 01.01.1999 р. по 31.12.2003 р. (Список №1); з 01.01.2004 р. по 17.10.2005 р. (Список №1); з 10.04.2006 р. - по 12.12.2006 р.; з 15.01.2007 р. по 27.06.2007 р.; з 17.07.2007 р. по 07.05.2008 р.; з 19.02.2009 р. по 28.05.2013 р.; з 06.06.2013 р. по 07.10.2013 р. (Безробіття); з 08.10.2013 р. по 24.09.2014 р.; з 06.10.2014 р. по 30.04.2018 р.; з 02.05.2018 р. по 31.12.2023 р.

Страховий стаж позивача з урахуванням перетину періодів - 29 років 06 місяців 20 днів, робота за Списком №1 становить 6 років. Всього для розрахунку - 35 років 06 місяців 20 днів.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 17 червня 1987 року містить наступні записи за спірний період:

- запис №7 - 03.08.1991 року прийнятий в цех №6 слюсарем ремонтником 3 розряду виробництва поліефіру 3-оксогекаснової кислоти. Наказ №628 від 03.08.1991 р.;

- запис №8 - 08.09.1992 року цех №6 слюсар ремонтний 4 розряду виробництва поліефіру з О.Г.К. Наказ №57 від 08.09.1992 р.;

- запис №9 - 18.01.1994 року цех № 11 слюсар ремонтний 4 розряду. Наказ №235 від 18.01.1994 р.;

- робоче місце атестовано підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1. Наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №10 - 01.02.1996 року цех №11 футеровщик-кислотоупорщик 4 розряду. Наказ №9 від 01.02.1996 р.;

- робоче місце атестовано підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1. Наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №11 - 01.11.1996 року цех №11 включений до складу цеху №5. Наказ №749 від 10.10.1996 р.;

- робоче місце атестовано підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1 футеровщик-кислотоупорщик 4 розряду. Наказ №736 від 01.11.1996 р. Наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №12 - 02.12.1996 року звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Наказ №984 від 02.12.1996 р.;

- запис №13 - 22.01.1998 року прийнятий в цех №7 слюсарем-ремонтником по ремонту хімобладнання 4 розряду. Наказ №22 від 22.01.1998 р.;

- робоче місце атестовано підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1. Наказ №606 від 20.07.1998 р.;

- запис №14 - 19.11.1998 року цех №9 слюсар-ремонтник 4 розряду. Наказ №128 від 19.11.1998 р.;

- робоче місце атестовано підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1. Наказ №606 від 20.07.1998 р.

Отже, трудова книжка позивача в частині спірних періодів містить відомості про його роботу на пільгових умовах по Списку №1.

Так, відповідно до записів трудової книжки в спірний період позивач працював на Рубіжнянському хімзаводі "Зоря", яке розташоване у м. Рубіжне Луганської області.

Відомості про атестацію робочого місця позивача та віднесення його роботи до Списку № 1 містяться безпосередньо в його трудовій книжці та підтверджується відповідними записами.

Суд першої інстанції, врахувавши, що м. Рубіжне Рубіжанської міської територіальної громади Луганської області є територією активних бойових дій з 24 лютого 2022 року до 13 травня 2022 року, тобто до дати окупації міста, вважав, що неможливість вчинення державним органом тих чи інших дій, у даному випадку - проведення перевірки достовірності відомостей, підтверджених в особових рахунках, та визначення сум, на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, не може бути підставою для обмеження прав пенсіонера, оскільки це не залежить від волі особи, а відсутність у позивача можливості надати первинні документи, що знаходяться на підприємстві, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, не може порушувати право позивача на отримання пенсії, гарантоване Конституцією України.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26 квітня 2024 року № 59 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах не можуть бути задоволені, зважаючи на те, що обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, а суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З метою належного та ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19 квітня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою при призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 26 квітня 2024 року № 59 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У рішенні вказано наступне.

Вік заявника 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини першої статті 114 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 25 років.

Страховий стаж особи становить 35 років 6 місяців 20 днів (з урахуванням кратності за Списком № 1 + додаткові роки).

Пільговий стаж по Списку № 1 6 років 9 місяців 17 днів.

До пільгового стажу не враховано періоди роботи до 1999 року оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 вересня 1993 року періоди роботи, які неможливо підтвердити, так як підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території, зараховується згідно з даними персоніфікованого обліку, відомості за 1991-1998 року відсутні.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи про роботу на Рубіжнянському хімзаводі «Зоря», яке розташоване у м. Рубіжне Луганської області:

- запис №7 - 03.08.1991 року прийнятий в цех №6 слюсарем ремонтником 3 розряду виробництва поліефіру 3-оксогекаснової кислоти, наказ №628 від 03.08.1991 р.;

- запис №8 - 08.09.1992 року цех №6 слюсар ремонтний 4 розряду виробництва поліефіру з О.Г.К., наказ №57 від 08.09.1992 р.;

- запис №9 - 18.01.1994 року цех № 11 слюсар ремонтний 4 розряду, наказ №235 від 18.01.1994 р.;

- робоче місце атестовано, підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1, наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №10 - 01.02.1996 року цех №11 футеровщик-кислотоупорщик 4 розряду, наказ №9 від 01.02.1996 р.;

- робоче місце атестовано, підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1, наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №11 - 01.11.1996 року цех №11 включений до складу цеху №5, наказ №749 від 10.10.1996 р.;

- робоче місце атестовано, підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1 футеровщик-кислотоупорщик 4 розряду, наказ №736 від 01.11.1996 р., наказ №719 від 07.09.1994 р.;

- запис №12 - 02.12.1996 року звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, наказ №984 від 02.12.1996 р.;

- запис №13 - 22.01.1998 року прийнятий в цех №7 слюсарем-ремонтником по ремонту хімобладнання 4 розряду, наказ №22 від 22.01.1998 р.;

- робоче місце атестовано, підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1, наказ №606 від 20.07.1998 р.;

- запис №14 - 19.11.1998 року цех №9 слюсар-ремонтник 4 розряду, наказ №128 від 19.11.1998 р.;

- робоче місце атестовано, підтверджено право на пільгову пенсію по списку №1, наказ №606 від 20.07.1998 р.

Спірним в цій справі є питання зарахування до пільгового стажу періодів трудової діяльності та, відповідно, правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що в період 1991-1998 років позивач працював в Рубіжнянському хімзаводі «Зоря» (м. Рубіжне Луганської області) слюсарем ремонтним у хімічному виробництві, футеровщиком-кислотоупорщиком.

При цьому записами трудової книжки також підтверджено проведення атестації робочого місця позивача та відповідність вказаної роботи Списку №1.

За правовою позицією, викладеної Верховним Судом в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Оскільки у трудовій книжці позивача наявні відповідні записи, які підтверджують факт його роботи у спірному періоді на посаді, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, трудова книжка має записи про атестацію робочого місця позивача саме за Списком № 1, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи.

Суд відхиляє доводи апелянта стосовно неможливості зарахування до пільгового стажу періоду роботи до 1999 року через неможливість підтвердження цього періоду роботу, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території.

Судом встановлено, що м. Рубіжне Луганської області находиться на тимчасового окупованій території.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №808/1735/18, неможливість вчинення державним органом тих чи інших дій, у даному випадку проведення перевірки достовірності відомостей, підтверджених в особових рахунках, та визначення сум, на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, не може бути підставою для обмеження прав пенсіонера, оскільки це не залежить від волі особи.

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Застосовуючи до спірних правовідносин приведені висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відсутність можливості надати позивачем первинних документів, що знаходяться на підприємстві, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, не може порушувати право позивача на пенсійне забезпечення.

Також суд відхиляє доводи апелянта щодо неможливості зарахування спірного періоду роботи за даним персоніфікованого обліку, оскільки відомості за 1991-1998 роки відсутні.

Система персоніфікованого обліку впроваджена з 01 липня 2000 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі Положення № 794), якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 01 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 01 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Відтак, у будь-якому випадку відомості про період 1991-1998 роки відсутні в системі персоніфікованого обліку, тому відсутність таких відомостей не може бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до пільгового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію та обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача не оскаржене в апеляційному порядку, тому судом не надається оцінка рішенню суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року в справі № 160/14506/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року в справі № 160/14506/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 18 грудня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко