Справа № 160/27276/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
14.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за періоди трудового стажу з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року; з 11.03.1993 року по 03.05.1993 року; з 26.12.1999 року по 29.06.2000 року; з 30.06.2005 року по 18.12.2005 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про перерахунок пенсії, при цьому рішенням відповідача-2 було відмовлено у такому перерахунку та вказано, що до заяви ОСОБА_1 надав довідку №50 від 28.01.2022 року про підтвердження періодів роботи на пільгових умовах в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року, 01.03.1993 року по 03.05.1993 року, але в наданій довідці відсутні накази про проведення атестації робочого місця та її результатів, а також відсутня виписка з наказу про проведення атестації робочого місця та її результатів за 2005 рік. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки записи трудової книжки та надані документи підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
15.10.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
25.11.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядало заяву Позивача про перерахунок пенсії по суті та не приймало рішення про відмову в перерахунку пенсії, отже, вимога позивача про зобов`язання Головне управління вчинити певні дії протирічать обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 63 від 11.07.2024 року відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, оскільки до заяви ОСОБА_1 надав довідку №50 від 28.01.2022 року про підтвердження періодів роботи на пільгових умовах в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року, 01.03.1993 року по 03.05.1993 року, але в наданій довідці відсутні накази про проведення атестації робочого місця та її результатів, а також відсутня виписка з наказу про проведення атестації робочого місця та її результатів за 2005 рік.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача-2 про відмову у перерахунку пенсії та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо не зарахування періодів роботи, оскільки відсутні накази про результати атестацій робочих місць, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 383 (далі - Порядок №383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Отже, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 або Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1 або Списком №2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди працював, зокрема:

- 11.01.1993 року прийнято в ШСУ-2 «Павлоградвугілля» учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті (наказ №11а від 13.01.1993 року);

- 01.03.1993 року переведено гірником 2 розряду з повним робочим днем в шахті ( наказ №52к від 16.03.1993 року);

- 03.05.1993 року звільнено по переводу (наказ №83к від 03.05.1993 року).

Також, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди працював, зокрема:

- 19.11.1999 року прийнято в Шахту «Самарська» Павлоградська об`єднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля» гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ №173 від 19.11.1999 року);

- 16.02.2000 року переведено в постійний штат шахти гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ №25 від 16.02.2000 року);

- 28.05.2001 року направлено на курси машиністів шахтних електровозів (наказ №474 від 28.05.2001 року);

- 04.09.2001 року переведено машиністом електровозу підземного 3 розряду з повним робочим днем в шахті ( наказ №14 від 04.09.2001 року);

- 11.06.2002 року переведено машиністом електровозу 4 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ №53 від 11.06.2002 року);

- 17.01.2003 року звільнено за власним бажанням (наказ №11 від 17.01.2003 року).

- 18.10.2004 року прийнято в Філію відкритого акціонерного товариства «Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля» «Шахта Самарська» машиністом електровозу 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (розпорядження №134 від 18.10.2004 року);

- Відкрите акціонерне товариство «Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля» перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» 25.10.2004 року;

- 01.05.2005 року переведено машиністом електровозу 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (розпорядження 973 від 17.05.2005 року);

- 27.09.2005 року переведено гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (розпорядження №151 від 27.09.2005 року);

- 24.11.2005 року направлено на курси по професії «Гірник підземний» та «машиніст підземних установок» (розпорядження №234о від 24.11.2005 року);

- 25.01.2006 року за закінченням курсів переведено на попереднє місце роботи гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (розпорядження №180 від 25.01.2006 року);

- 09.02.2006 року переведено машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті (розпорядження №18 від 09.02.2006 року);

- з 26.12.2005 року на базі філії ВАТ «Павлоградвугілля» Шахта Самарська» створено виробничий структурний підрозділ «Шахта Самарська» ВАТ «Павлоградвугілля»;

- 22.03.2006 року звільнено за власним бажанням по ст.38 КЗпП України (розпорядження від 22.03.2006 року).

Вищевказані періоди роботи позивача також, підтверджуються довідкою №50 від 28.01.2022 року про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії з причин відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній відповідно до якої ОСОБА_1 працював у шахтобудівному управлінні № 2 виробничого об`єднання «павлоградвугілля» за такими професіями (посадами) за період з 11.01.1993р. нак. № 11 -к від 1З.01.1993р. по 17.01.1993р., виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля підземним способом. Професія (посада) учнем гірника підземного на дільниці УПР-13 повним робочим днем в шахті. дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах, передбачених ч.2 ст.114 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За період з 18.01.1993р. по 24.02.1993р. навчання на курсах з відривом від виробництва за професією «гірник підземний», наказ на навчання не збережений. За період з 01.03.1993р. нак. 52-к від 16.0З.1993р. по оЗ.05.1993р. нак. 83 -к від 03.05.1993р. виконував в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля підземним способом. Професія (посада) гірником підземним на дільниці УПР-1 з повним робочим днем в шахті. дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах, передбачених ч.3 ст.114 3акону України «Про 3агальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Довідка видана на підставі: особистої картки ф.Т-2, наказів, особового рахунку про 3/плату, Постанови Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. документи з результатами атестації робочих місць на підприємстві не збереґлися.

Також, відповідно до довідки від 28.09.2022 року №209 про підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній ОСОБА_1 працював повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (Шахта «Самарська»): - за період з 02.03.1992 року наказ 34 від 02.03.1992 року по 08.03.1992 року за професією учень гірника підземного з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1010100а код КП підстава Рад. Мін. СССР №10 від 26.01.1991 року; - за період з 09.03.1992 року наказ 130к від 02.03.1992 року по 07.04.1992 року наказ №58 від 07.04.1992 року направлено на курси по професії «Гірник підземний» з відривом від виробництва, оплату проведено згідно присвоєної тарифної ставки; - за період з 19.11.1999 року наказ 173 від 19.11.1999 року по 27.05.2001 року за посадою гірник підземний з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком №1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1010100а код КП підстава постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року; - за період з 28.05.2001 року наказ 474к від 25.05.2001 року по 25.06.2001 року направлено на курси по професії «Машиніст шахтних електровозів» з відривом від виробництва, оплату проведено із розрахунку середнього заробітку; - за період з 26.06.2001 року наказ 579-к від 26.06.2001 року по 01.08.2001 року за професією учень машиніста електровоза підземного на час проходження виробничої практики з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт 0 позиція 1010100а код КП підстава Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року; - за період з 02.08.2001 року наказ 173 від 19.11.1999 року по 03.09.2001 року гірник підземний з повним робочим днем у шахті, що Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1010100а код КП підстава Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року; - за період 04.09.2001 року наказ №149 від 04.09.2001 року по 15.01.2003 року машиніст електровозу підземний, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1010100а код КП підстава Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року; - за період з 16.01.2003 року наказ 149 від 04.09.2001 року по 17.01.2003 року машиніст електровозу підземний дільниці шахтного транспорту з повним робочим днем у шахті Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; - за період з 29.05.2003 року наказ 89 від 29.05.2003 року по 19.12.2003 року наказ 217 від 19.12.2003 року машиніст електровозу підземний дільниці шахтного транспорту з повним робочим днем у шахті Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; - за період з 18.10.2004 року наказ 134 від 18.10.2004 року по 26.09.2005 року машиніст електровозу підземний дільниці шахтного транспорту з повним робочим днем у шахті Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; - за період 27.09.2005 року наказ 152 від 27.09.2005 року по 23.11.2005 року гірник підземний з повним робочим днем у шахті Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; - за період з 24.11.2005 року наказ 2340 від 24.11.2005 по 18.12.2005 року направлено на курси по професії «машиніст підземних установок» з відривом від виробництва; - за період з 19.12.2005 року наказ 2543 від 19.12.2005 року по 22.01.2006 року учень машиніста підземних установок дільниці шахтного транспорту з повним робочим днем на шахті на час проходження виробничої практики, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; - за період з 25.01.2006 року розпорядження 180к від 27.01.2006 року по 08.02.2006 року гірник підземним з повним робочим днем у шахті, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; за період з 09.02.2006 року розп.18 від 09.02.2006 року по 22.03.2006 року розп.40 від 22.03.2006 року машиніст підземних установок, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Таким чином, трудова книжка позивача та надані позивачем документи містять необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку № 1. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином.

Отже, період роботи позивача з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року; з 11.03.1993 року по 03.05.1993 року має бути зарахований до пільгового стажу по Списку № 1.

Крім того, відповідачем-2 взагалі не зазначено підстав незарахування позивачу до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи позивача з 26.12.1999 року по 29.06.2000 року; з 30.06.2005 року по 18.12.2005 року, при цьому, з матеріалів справи вбачається, що вказані періоди також відповідають вимогам пільгових та повинні зараховуватись позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 63 від 11.07.2024 року про відмову позивачу у перерахунку пенсії з підстав відсутності атестації робочого місця.

Щодо вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за періоди трудового стажу з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року; з 11.03.1993 року по 03.05.1993 року; з 26.12.1999 року по 29.06.2000 року; з 30.06.2005 року по 18.12.2005 року, суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про перерахунок позивачу пенсії за віком.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в сумі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №4242-2623-4098-2904 від 06.08.2024 року.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, вимоги статті 139 КАС України та те, що спірне рішення прийнято відповідачем-2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягають стягненню в сумі 1211,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснення витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи представником позивача надані до суду: - ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1164140; - договір про надання юридичних послуг від 31.07.2024 року; - квитанція до прибуткового ордеру №31/07/2024 року про сплату юридичних послуг у розмірі 5000,00 грн.

Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під. 1 поверх, к.58, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 63 від 11.07.2024 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з врахуванням пільгового стажу за Списком 1 періодів роботи з 11.01.1993 року по 17.01.1993 року, з 11.03.1993 року по 03.05.1993 року, з 26.12.1999 року по 29.06.2000 року та з 30.06.2005 року по 18.12.2005 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв