Справа № 694/2580/24
Суддя: Смовж О. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/2580/24
провадження № 2-а/694/24/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
16.12.2024 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Блискавки А.С.,
представника позивача - адвоката Бабенка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабенко Руслан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання незаконною та скасування постанови №308 від 01 жовтня 2024 року,
04 жовтня 2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 01 жовтня 2024 року за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою на 21.06.2024, у чому вбачається склад правопорушення, передбачений ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Разом з тим позивач наполягає, що при отриманні повістки надав посадовій особі ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснення про неможливість прибуття у зв`язку з наявністю батька-особи з інвалідністю, який потребує постійного догляду, окрім того у відповідача наявні усі оновлені дані, які містяться в державних реєстрах щодо нього. Одночасно, позивач вважає, що відповідач пропустив строк накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки з моменту правопорушення сплинуло більше ніж три місяці.
Посилаючись на такі та інші обставини, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2024 року прийнято до розгляду адміністративний позов, визначено розгляд провадити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.
Судове засідання 17.10.2024 відкладалося за неявкою представника відповідача, 12.11.2024 за неявкою позивача та його уповноваженого представника.
12 листопада 2024 року надійшов відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що строк накладення адміністративного стягнення на позивача відраховується з моменту виявлення правопорушення, тобто з дати внесення офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідного рапорту від 04.09.2024, виходячи з чого з моменту виявлення правопорушення і до накладення стягнення пройшло лише 26 днів. Окрім того, на думку відповідача, якщо ОСОБА_1 не міг з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначену дату, то він мав не пізніше трьох діб від визначеної у повістці дати та часу повідомити про це шляхом безпосереднього звернення або в інший спосіб з подальшим прибуттям до РТЦК, проте таких дій позивач не вчинив, та був доставлений працівниками РТЦК через три місяці після дати, зазначеної у повістці, упродовж яких самостійно до РТЦК не з`являвся. У задоволенні позову просив відмовити.
Одночасно з відзивом відповідачем подано для огляду в судовому засіданні оригінали справи №308 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
В судове засідання 16 листопада 2024 року з`явився уповноважений представник позивача адвокат Бабенко Р.В., який підтримав позицію позивача у справі, наголосив на обставинах пропуску відповідачем двомісячного строку накладення адміністративного стягнення на позивача, який на його думку відраховується з дати, зазначеної у повістці з 21.06.2024, оскільки відповідач чітко розуміє, що не явившись у визначену дату, позивач саме у цю дату та час вчинив адміністративне правопорушення. Оскільки оскаржувана постанова винесена 01.10.2024, то строк для накладення стягнення пропущено, у зв`язку з чим справа мала б бути закрита. Причини складення рапорту лише 04.09.2024 відповідачем не пояснені та не обґрунтовані.
Дослідивши матеріали справи, наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Оцінюючи обставини, встановлені у даній справі, суд виходить із змісту статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Відповідно частиною першою цієї ж статті передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 17 червня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав повістку №1125 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби за адресою: АДРЕСА_1 на 21 червня 2024 року на 16.00.
У повістці ОСОБА_1 розписався власноруч, а отже був належним чином повідомлений про необхідність явки.
Відповідно до рапорту офіцеру мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенанта ОСОБА_2 від 04.09.2024: 17.06.2024 громадянину ОСОБА_1 вручена повістка для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно якої зазначена особа зобов`ячалася прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року. Даний громадянин у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув.
У той же день складено звернення щодо доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року, зазначено, що: 17.09.2024о 16.10 виявлено, що ОСОБА_1 отримав повістку №1125 від 17.06.2024 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 21.06.2024, про що проставив свій підпис. Відповідно до рапорту офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенанта ОСОБА_2 від 04.09.2024 на вказану дату не прибув, про причини неприбуття не повідомив, і таким чином своїми умисними діями, що виразилися у тривалому неперервному невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього Законом, а саме: невиконання вимог ч.2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», абзацу 7 ч.3, абзацу 3 ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 1 ч.1 та абзацу 7 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до оскаржуваної постанови від 01 жовтня 2024 року, у якій викладено ідентичні обставини, також зазначено: ОСОБА_1 на розгляд справи з`явився, надав документи, що не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом трьох місяців по повістці, тому що доглядав хворого батька. Однак дана причина згідно чинного законодавства не відноситься до поважних причин неявки по повістці.
За результатами розгляду на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 17 000 грн. Копію оскаржуваної постанови отримав позивач у день винесення.
Дослідивши встановлені обставини справи та наявні у ній матеріали, надані ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що за викликом по повістці у визначену дату 21.06.2024 він не з`явився, оскільки доглядав за хворим батьком, не є спроможними та належно обґрунтованими, оскільки таким обставинам не надано жодного підтвердження.
При цьому ж судом встановлено, що 20.06.2024 позивач поштовим зв`язком звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від мобілізації, на яку отримав дві відповіді від 06 та від 08 серпня 2024 року (а.с.16,18) про те, що для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, позивачу необхідно особисто з`явитися до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по місцю перебування на військовому обліку) з оригіналами документів (нотаріально завіреними копіями), які дають право на відстрочку.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог закону у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин особа зобов`язана з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Проте позивач не з`явився за повісткою ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 без поважних причин.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Як вже зазначав суд вище, позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024, але не зробив цього без поважних причин. Рапорт уповноваженою особою стосовно цього правопорушення складено лише 04.09.2024, при цьому причин такої значної затримки у часі відповідачем суду не доведено та необґрунтовано. Посилання відповідача на те, що строк накладення адміністративного стягнення слід відраховувати від дати рапорту, яким виявлено правопорушення, суд вважає хибними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.
Так, статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, ч. 1ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Тобто приписами ст.38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.
Як вбачається зі змісту ст.38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі №487/2854/17 Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Таким чином, на підставі матеріалів справи суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення настав 21.06.2024, коли позивач не з`явився у визначену дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена 01.10.2024, тобто поза межами двомісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Згідно з п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.
З огляду на те, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч.1ст. 38 КУпАП, відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу поза межами строку, передбаченого ст.38 КУпАП, суд приходить до висновку, що така постанова підлягає скасуванню.
Слід зауважити, що вимоги ч.3 ст. 286 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статей 9, 19, 77, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Бабенко Руслан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання незаконною та скасування постанови №308 від 01 жовтня 2024 року - задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 №308 від 01 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення №308 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено та проголошено 19.12.2024 о 16:20 год.

Суддя О.Ю. Смовж