Справа № 200/6344/24
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року Справа№200/6344/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про

визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 та дії військової частини НОМЕР_4 , щодо відмови у проведенні виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у відставку по день фактичного розрахунку;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 нарахувати та виплатити суму середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у відставку в розмірі 783 235,48 грн.;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення в розмірі 5536,17 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17 лютого 2023 року № 17- РС позивач звільнений у відставку відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» за станом здоров`я.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №200/7102/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_4 виплатити позивачу додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 000 грн. за січень 2023 та грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 року.

Вказує, що 22 серпня 2024 року військовою частиною НОМЕР_2 та військовою частиною НОМЕР_4 проведено зарахування на банківську карту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » грошових коштів в розмірі 47513,60 грн. додаткової винагороди, за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, в розмірі 30000 грн. за січень 2023 та грошового забезпечення, за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 в розмірі 17513,60 грн. згідно рішення суду, без виплати середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку під час звільнення з військової служби.

Позивач вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з часу не проведення повного розрахунку під час звільнення з військової служби, а саме з 19 лютого 2023 року по дату прийняття рішення судом в розмірі 783 235,48 грн., а також компенсація втрати частини доходів в розмірі 5536,17 грн.

Просив задовольнити позов.

Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України до суду надано відзив на позовну заяву, в якому вказали, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №200/7102/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_4 виплатити позивачу додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30000 грн. за січень 2023 та грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 року.

Вважають, що позов не може бути подано до військової частини НОМЕР_2 , оскільки вказану частину не зобов`язано вчинити будь-які дії, а тому, позов не може бути подано до військової частини НОМЕР_2 .

Від відповідача - Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти задоволення позову, обґрунтовуючи незгоду тим, що в січні 2023 позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 44588,40 грн. та додаткова винагорода в розмірі 30000 грн., яка нарахована та виплачена за січень 2023 на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7102/23.

Загальна сума нарахованих сум позивачу в грудні 2022 та січні 2023 склала 89176 грн. із якої при розрахунку середного грошового забезпечення, на думку відповідача, повинно виключити 60000 грн. - додаткова винагорода за грудень 2022 та січень 2023, яка є одноразовою виплатою.

Відповідач вважає, що сума грошового забезпечення, за два останні місяці перед звільненням, яку потрібно використовувати при розрахунку середнього грошового забезпечення складає 29176 грн. (89176 грн. - 60000 грн.). Середньоденний розмір грошового забезпечення за грудень 2022 р. (31 день) та січень 2023 р. (31 день) склав 29176,00/62 = 470,58 грн., шість місяців, за які відповідно до ст. 117 КЗпП стягується середній заробіток (із 19.02.2023 по 18.08.2023) складають 181 день.

Вважає, що за цей період можливо нарахувати 85174,98 грн. (181 день х 470,58 грн.) середнього грошового забезпечення.

Стосовно зобов`язання сплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення в розмірі 5536,17 грн. зазначили, що врахування позивачем додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за січень 2023, яка передбачена постановою Кабінету міністрів України № 168 від 28.02.2022 та відповідно до Порядку №260 відноситься до одноразового виду грошового забезпечення, для визначення розміру компенсації втрати доходу є неправомірним, а розрахунок може бути наступним 17513,60 грн. (47513,60 грн. 30000 грн.) х 5,84 = 1022,79 грн.

Просили відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 6310,17 грн.

Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін); зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України, Військову частину НОМЕР_4 Міністерства оборони України надати до суду: довідку про розмір грошового забезпечення за останні два повних місяця перед звільненням; довідку про нараховані та виплачені суми при виключенні зі списків особового складу; довідку про нараховані та виплачені суми на виконання рішення суду у справі №200/7102/23.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_2 про заміну неналежного відповідача на належного відповідача відмовлено.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 440/6856/22.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року поновлено провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року в задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача військової частини НОМЕР_2 на належного відповідача відмовлено.

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 №3057-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023 №3275-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06 лютого 2024 № 3564-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08 травня 2024 № 3684-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23 липня 2024 № 3892-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 29 жовтня 2024 № 4024-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_6 .

Позивач має статус ветерана війни-особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_7 , яке видане 26.06.2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10 жовтня 2022 №65-РС позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_2 та наказано утримувати в списках військової частини НОМЕР_4 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17 лютого 2023 року №23-РС позивача звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я за висновком військово-лікарської комісії.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 18.02.2023 №49 позивача з 17 лютого 2023 виключено зі складу особового складу військової частини НОМЕР_4 та усіх видів забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №200/7102/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_4 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 тис. гривень за січень 2023 року та грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023; скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_4 № 33 від 02.02.2023.

На виконання вказаного рішення суду позивачу, відповідно до витягу про рух коштів по картці виплачено 22.08.2024 суму 47 513,60 грн. з позначкою «Безготівкове 47 513,60 UAH 22/08/24 0.00 47 513,60 зарахування на рахунок зарплати ДВ за НОМЕР_8 ».

Також, відповідно до витягу про рух коштів по картці виплачено позивачу виплачено 27.02.2023 суму 19 861,35 грн. з позначкою «Безготівкове 19 861.35 UAH 27/02/23 0.00 19 861.35 зарахування на рахунок зарплати # НОМЕР_9 # додаткова винагорода за січень 2023» та 21.02.2024 суму 47 283,98 грн. з позначкою «Безготівкове 47 283,98 UAH 21/01/24 0.00 47 283,98 зарахування на рахунок зарплати ГЗ та ДВ за НОМЕР_10 ».

Згідно довідки про доходи позивача грудень 2022 у сумі 44588,40 грн. та за січень 2023 у сумі 44588,40 грн., усього : 89176,80 грн.

У зв`язку з тим, що повний розрахунок при звільненні був проведений з порушенням строків, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.1 та 2 ст.9 Закону № 2011-XII установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону № 108/95-ВР, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Суд зауважує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту (військовослужбовців) стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст.117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положення ст.116,117 КЗпП України, входять до гл. VII КЗпП України - оплата праці.

Таким чином, приписи ст.116, 117 КЗпП України поширюються та встановлюють обов`язок для роботодавця виплатити компенсацію у разі допущення з їх вини затримки у здійсненні виплат, що пов`язані саме з оплатою праці.

Так, за приписами законодавства, особа, звільнена зі служби, має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені ст. 116 та 117 КЗпП України.

Ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Щодо визначення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Строк затримки по виплаті належних позивачу сум слід рахувати з 19 лютого 2023, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

На виконання рішення суду від 06 березня 2024 року у справі №200/7102/23 відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення 22.08.2024 суму 47513,60 грн., що підтверджується випискою банку, то день фактичного та остаточного розрахунку є 22.08.2024 року.

Таким чином, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 19 лютого 2023 по 22 серпня 2024 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Абз.3 п.2 Порядку №100 визначає, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідачем надано до суду:

довідку відповідно до якої грошове забезпечення позивача складає за грудень 2022 44588,40 грн., за січень 2023 - 44588,40 грн., всього 89176,80 грн.;

виписку по картковому рахунку відповідно до якої позивачу 22.08.2024 виплачено суму 47 513,60 грн. з позначкою «Безготівкове 47 513,60 UAH 22/08/24 0.00 47 513,60 зарахування на рахунок зарплати ДВ за 07.2024 415339».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: (44588,40 грн. + 44588,40 грн.) / 62 (грудень 2022 року та січень 2023 року) = 1438,33 грн.

Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з з 19 лютого 2023 по 22 серпня 2024, суд виходить з того, що, як зазначалось, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями, при цьому, висновки Великої Палати Верховного Суду (врахування істотність частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника) не є застосовними.

Так затримка у цей період становить 551 день.

Тобто, затримка підлягає обмеженню терміном шість місяців з 19.07.2022, що відповідно становить 184 днів (з 19.02.2023 по 21.08.2023).

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2023 по 21.08.2023 з урахування шестимісячного обмеження становить 264652,72 грн. (1438,33 грн. * 184 дні = 264652,72 грн.).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2023 по 21.08.2023 року становить 264652,72 грн.

Щодо посилання відповідача у відзиві на виключення додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за грудень у розмірі 30000 грн. та за січень 2024 у розмірі 30000 грн. з загальної суми нарахованих сум, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період воєнного стану […] поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. […]

Поліцейським, які виконують бойові (спеціальні) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань додатково до додаткової винагороди, визначеної абзацом першим цього пункту, виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень.

Виходячи із системного аналізу п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на період воєнного стану поліцейським виплачується додаткова винагорода незалежно від безпосередньої участі у бойових діях, проте її розмір збільшується у разі залучення поліцейського до безпосередньої участі у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Відтак, зазначена додаткова винагорода з лютого 2022 року має систематичний характер та є складовою грошового забезпечення поліцейського.

Щодо позовних вимог про зобов`язання середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у відставку за період з 22.08.2023 по 22.08.2024 суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки закон обмежує термін такої виплати 6 місяцями.

Що стосується вимог позивача до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №200/7102/23, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_4 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 тис. гривень за січень 2023 року та грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 року, а тому, суд вбачає підстави зобов`язати виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку Військову частину НОМЕР_4 .

Щодо вимоги позивача про зобов`язання виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення в розмірі 5536,17 грн., суд зазначає наступне.

Порядок та особливості здійснення компенсації втрати частини доходів врегульований приписами Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Згідно з статтею 7 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Аналогічну норму містить пункт 8 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

У постанові від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а щодо аналогічних правовідносин Верховний Суд вказав, що з огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті компенсації, право позивача ще не було порушене суб`єктом владних повноважень, тому звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Застосовуючи зазначений правовий висновок, а також маючи на меті його уточнити, Верховний Суд у постановах від 09.06.2021 по справі №240/186/20 та від 17.11.2021 по справі №460/4188/20 вказав, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання в судовому порядку виплатити компенсацію.

Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме з моментом отримання повідомлення - відповіді про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159 пов`язується початок перебігу строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення щодо відмови у виплаті компенсації та зобов`язання її виплатити. Відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання компенсації та зумовлює виникнення у неї права на судовий захист у формі звернення з позовом до адміністративного суду.

У постанові від 04.05.2022 по справі №200/14472/19-а щодо аналогічних правовідносин Верховний Суд не знайшов підстав для відступу від цієї позиції.

Таким чином, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів шляхом подання заяви до уповноваженого органу, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку.

А тому, в задоволенні позову в ційн частині слід відмовити.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6310,20 грн. згідно платіжної інструкції №16-248к від 16.09.2024 року.

Суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, доходить висновку, що судовий збір підлягає стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в розмірі 2117,22 грн. (264652,72 грн.(задоволено) х 1% х 0,8 = 2117,22 грн.)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 та дії військової частини НОМЕР_4 , щодо відмови у проведенні виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у відставку по день фактичного розрахунку; зобов`язання військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 нарахувати та виплатити суму середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у відставку в розмірі 783 235,48 грн.; зобов`язання військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення в розмірі 5536,17 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2023 по 21.08.2023 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2023 по 21.08.2023 року у розмірі 264652,72 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2117,22 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Аканов