Справа № 260/3808/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/3808/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Н.В. про накладення штрафу від 24.05.2024 року у розмірі 10 200 грн. у виконавчому провадженні № 74420843.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року провадження у адміністративній справі № 260/3808/24 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 260/3399/24.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року поновлено провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року задоволено заяву судді Луцович М.М. про самовідвід та згідно проколу повторного автоматизованого розподілу визначено головуючого суддю Дору Ю.Ю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року прийнято адміністративну справу до провадження .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2024 року на адресу ГУ ПФУ в Закарпатській області надійшла постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Н.В. про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. від 01.05.2024 року у виконавчому провадженні № 74420843 за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/3997/23 без поважних причин.

ГУ ПФУ в Закарпатській області вважає, що вказана постанова про накладення штрафу від 24.05.2024 року у виконавчому провадженні № 74420843 є безпідставною, оскільки під час виконання рішень суду дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повинні узгоджуватися із зобов`язаннями, визначеними судом в резолютивній частині рішення. Позивач вказує, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року по справі №260/3997/23 виконано згідно норм чинного законодавства України в сфері пенсійного забезпечення та в межах покладених зобов`язань.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти позовних вимог, оскільки законодавством визначено що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законодавством заходи щодо примусового виконання рішень, а у відповідності до п. 16 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право накладати стягнення у вигляді штрафу у випадках, передбачених Законом, зокрема, за невиконання без поважних причин боржником рішення (ст. 63 цього Закону). Відтак, оскаржена постанова винесена державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, встановлений діючим законодавством, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області перебуває виконавче провадження за № 74420843, з примусового виконання виконавчого листа № 260/3997/23 від 29.02.2024 року виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області відновити з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 1111,50 грн., а з 01.01.2022 року нарахувати та виплатити у розмірі 2000 грн до пенсії ОСОБА_1 , що передбачена абзацом 1 пункту 1 Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», у урахуванням раніше виплачених сум, а також, зобов`язання починаючи з 01.09.2022 року, відновити ОСОБА_1 виплату індексації пенсії, передбаченої Постановою КМУ № 118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням раніше виплачених сум (постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Міснік Н.В. про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2024 року № 74420843).

Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 18.03.2024 року за № 0700-0504-5/18687 повідомлено ВПВР про те, що рішення суду від 22.01.2024 року у справі № 260/3997/23 виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а саме: відновлено ОСОБА_1 з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року щомісячну доплату до пенсії у розмірі 1111,50 грн., а з 01.01.2022 року у розмірі 2000,00 грн. передбачену Постановою КМУ № 713 від 14.07.2021 року. При цьому, доплата різниці в пенсії відсутня, оскільки починаючи з 09.08.2020 року на виконання судового рішення № 260/1749/22 від 30.06.2022 року розмір пенсії обрахований без обмеження 10 прожиткових мінімумів, встановлений законодавством.

Щодо другого зобов`язання зазначає, що згідно ст.2 Постанови КМУ №118 від 16.02.2022 року підвищення пенсії, передбачене цим пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", отже індексація за 2022 рік не припинялась і виплачується по сьогоднішній день.

01.05.2024 року за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Міснік Н.В. прийнято постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Закарпатській області, у розмірі 5100,00 грн.

Позивач оскаржив вказану постанову до суду, проте, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року по справі №260/3399/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови.

24.05.2024 року за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено штраф у розмірі 10200 грн.

Вважаючи вказане рішення відповідача щодо накладення штрафу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404).

Згідно з ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 5 Закону України №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону України № 1404 встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону № 1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно положень статті 27 Закону України №1404, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі статті 63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 19 Закону № 1404 сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вже встановлено судом, 24.05.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Міснік Н.В. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. у виконавчому проваджені ВП № 74420843 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач вказує, що доплата різниці в пенсії відсутня, оскільки починаючи з 09.08.2020 року на виконання судового рішення № 260/1749/22 від 30.06.2022 року розмір пенсії обрахований без обмеження 10 прожиткових мінімумів, встановлений законодавством.

Як вбачається із досліджених судом доказів, а саме протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 01.07.2021 року щомісячна доплата до 2000,00 грн відповідно до Постанови КМУ №713 від 14.07.2021 у розмірі 1111,50 наявна у складових пенсійної виплати та за підсумком пенсія склала 27290,21 грн, водночас розмір пенсії визначено на рівні 26178,71 грн.. Згідно відомостей про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 01.01.2022 року щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн вказана у складових пенсійної виплати проте, така фактично відсутня, оскільки підсумок пенсії склав з урахуванням вказаної виплати 28178,71 грн, проте розмір пенсії визначено на рівні 26178,71 грн.

Також, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання вищевказаного рішення з 01.09.2022 року, де у відомості зазначено суму індексації, проте пенсія позивачу визначена на рівні максимального у розмірі 26178,71 грн.

Отже, станом на момент винесення оскаржуваної постанови, рішення суду від 22.01.2024 у справі № 260/3997/23, на підставі якого видано виконавчий лист №260/3997/23 боржником не виконано.

Окрім цього, варто зауважити, що суд при розгляді справи № 260/3997/23 дослідив, що виплата передбаченої Постановою № 118 індексації припинилася після проведеного з 01.09.2022 року перерахунку пенсії стягувача, проте з обмеженням такої 10 прожитковими мінімумами для працездатних осіб. Оцінюючи такі мотиви суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд зазначає в рішенні № 260/3997/23 встановлено відсутність в ГУ ПФУ в Закарпатській області підстав для обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, з урахуванням викладеного, в контексті спірних правовідносин суд вказує на те, що рішення суду у справі № 260/3997/23, на підставі якого видано 29.02.2024 року виконавчий лист № 260/3997/23, ГУ ПФУ в Закарпатській області не виконано, оскільки не здійснено виплату ОСОБА_1 з 01.09.2022 року індексації пенсії, передбаченої Постановою КМУ № 118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», а також, щомісячної доплати до пенсії виходячи із суми 2000,00 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» №713 від 14.07.2021 року, з 01.07.2021 року.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження не виконання рішення суду з поважних причин.

Поважними в розумінні Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17 та від 12.12.2018 року в справі №821/1568/16.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Отже Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

В межах спірних правовідносин позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або про неможливість його виконання у терміни, визначені виконавцем. Жодних доказів боржником ні виконавцю, ні до суду у цій справі не надано.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат у розумінні статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, буд. 14 ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Н.В. про накладення штрафу від 24.05.2024 року у розмірі 10 200 грн. у виконавчому провадженні № 74420843 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяЮ.Ю.Дору