Справа № 140/13649/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

19 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/13649/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Смокович В. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Педенко Дмитро Володимирович (далі Педенко Д. В., представник) в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України № 1901 від 29.06.2024 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в/ НОМЕР_2 в особі заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 28).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 позов залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідністю подання заяви про поновлення зазначеного строку (арк. спр. 48-49).

На адресу суду 16.12.2024 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі права, а отже не міг самостійно коректно скласти та подати до суду адміністративний позов, у зв`язку з чим виникла необхідність скористатись правом на правничу допомогу.

Так, 18.11.2024 між позивачем та адвокатом Педенком Д. В. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, і вже 24.11.2024, адвокатом Педенком Д. В. було подано адміністративний позов до Волинського окружного адміністративного суду, що стала підставою відкриття даної адміністративної справи.

При цьому вказує, що позивач не міг звернутись за правовою (правничою) допомогою у більш короткий термін часу, оскільки ОСОБА_1 здійснював та здійснює постійний догляд за своєю бабусею - ОСОБА_3 , яка потребує постійного стороннього догляду, що також вимагає додаткових фінансових витрат на утримання особи з інвалідністю.

Отже, через брак коштів та у зв`язку із здійсненням догляду за своєю бабусею, позивач, не будучи фахівцем у галузі права, не міг у більш короткий термін звернутися за правовою (правничою) допомогою для підготовки адміністративного позову щодо оскарження зазначеного вище рішення відповідача.

Також звертає свою увагу, що частина третя статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» не є спеціальною нормою по відношенню до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), або, як максимум положення частини третьої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» є неоднозначними та такими, що порушують принцип правової визначеності та не відповідає критерію "якості закону", у зв`язку із чим уважає, що норма вказаного Закону не є спеціальною, а застосуванню підлягає саме норма визначена в статті 122 КАС України, щодо визначення шестимісячного строку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, тому просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду (арк. спр. 52-54).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з відмовою у перетинанні державного кордону, законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня прийняття відповідного рішення прикордонним органом, що, на переконання суду, не порушує принцип правової визначеності та не перечить критерію «якості закону».

Суд зауважує, що чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №380/6924/24.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Позивачем надано до суду копію оскаржуваного рішення, з якого убачається, що ОСОБА_1 отримав його копію в день винесення рішення, тобто 29.06.2024.

Отже, на переконання суду, позивач дізнався щодо порушення своїх прав, свобод та інтересів 29.06.2024 та місячний строк для звернення до адміністративного суду із цим позовом становив до 29.07.2024.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву направлено позивачем до суду 24.11.2024, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду, визначеного частиною третьою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не наведено вагомих причин та не додано достатньо доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, представником позивача не наведено існування об`єктивно непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з цими вимогами.

Як зазначає представника позивача, ОСОБА_1 звернувся до адвоката Педенка Д. В. тільки 18.11.2024, тобто за чотири місяці та три тижні після винесення оскаржуваного рішення. Суд уважає таку бездіяльність позивача невиправданою, а посилання на здійснення догляду за своєю бабусею ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки остання потребує такого догляду ще з 24.09.2020, про що свідчить висновок від 24.09.2020 ЛКК № 66 (арк. спр. 23). Представником позивача не наведено причинно-наслідкового зв`язку об`єктивності пропуску позивачем строку саме у зв`язку із здійсненням догляду за ОСОБА_3 .

Також представником Гульвана С. О. не надано доказів відсутності у останнього коштів на платного адвоката під час строку, який пропущено. За наявності скрутного фінансового становища позивач вправі був звернутись за безоплатною правовою допомогою, однак, знову ж таки, таких доказів до суду не надано, тому суд уважає таку підставу (брак коштів) недоведеною. До того ж відсутність коштів це не є непереборною обставиною, яка пов`язана з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду.

Таким чином, недоліки позовної заяви викладені в ухвалі суду від 11.12.2024 про залишення адміністративного позову без руху позивачем не усунуто.

Відтак, враховуючи те, що позивач пропустив встановлений частиною третьою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» звернення до суду, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивач не надав, тому суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись частиною третьою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», частинами першою, другою статті 122, частиною третьою статті 123, пунктом восьмим частини першої статті 240, статтями 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Педенка Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович