Справа № 160/17422/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/17422/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (суддя Рищенко А.Ю.)

у справі №160/17422/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-0436 від 14.04.2023, згідно якої позивачка має в наявності податковий борг з земельного податку з фізичних осіб у сумі 77 425,44 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року провадження у справі №160/17422/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Цією ж ухвалою повернуто на користь позивачки з Державного бюджету судовий збір в розмірі 858,88 грн.

У задоволенні клопотання представника позивачки про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем скасовано нарахований в минулих роках податок (- 77 426,70 грн) та зменшено борг за податковим повідомленням-рішенням №97321-2411-0407 від 20.06.2022 на суму 77 425,44 грн, який був підставою для винесення оскаржуваної вимоги. Після подання позовної заяви про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №0-0436 від 14.04.2023 у сумі 77 425,44 грн, така податкова вимога є відкликаною у розумінні пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що надані представником позивачки документи на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема, копія договору про надання правової/правничої допомоги №85/ЦП-2023 від 01.06.2023 та копія акту приймання-передачі наданих послуг від 28.01.2024 не містять підпису позивачки. Крім того, до матеріалів справи не надано доказів здійснених позивачкою витрат на правничу допомогу у сумі 21 375,00 грн та зарахування на рахунок адвоката Базюкевича Є.В. вказаних коштів.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 29.02.2024 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представник позивачки подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду в цій частині; змінити вказану ухвалу в частині суми стягнутого судового збору.

Також скаржник просить постановити нову ухвалу, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь позивачки 2 147,20 грн судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позовної заяви і 21 375 грн на професійну правничу допомогу адвоката.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів здійснення витрат на правничу допомогу на суму 21 375,00 грн. Зазначає, що позивачка наразі перебуває за кордоном та всі документи з питань правничої допомоги підписуються сторонами за допомогою ЕЦП. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу можуть відшкодовуватися незалежно від того, сплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування чи будуть оплачені у майбутньому.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2023 позивачка звернулась до суду з позовом про оскарження податкової вимоги №0-0436 від 14.04.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у цій справі позовну заяву повернуто з тих підстав, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності (п. 3 ч. 4ст. 169 КАС України).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року ухвалу суду першої інстанції від 19.07.2023 скасовано, справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/17422/23 за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року закрито провадження у справі №160/17422/23 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України (суд закриває провадження у справі, якщо щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення).

Суд першої інстанції виходив з встановлених у справі обставин, які полягають у тому, що 20.11.2023 відповідачем скасовано нарахований в минулих роках податок (- 77 426,70 грн) та зменшено борг за податковим повідомленням-рішенням №97321-2411-0407 від 20.06.2022 на суму 77 425,44 грн, який був підставою для винесення оскаржуваної вимоги.

Згідно даних інтегрованої картки з земельного податку з фізичних осіб (ККДБ 18010700) позивачки станом на 31.12.2023 заборгованість з земельного податку з фізичних осіб відсутня, внаслідок чого суд дійшов висновку, що після подання позовної заяви про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №0-0436 від 14.04.2023 у сумі 77 425,44 грн, така податкова вимога є відкликаною у розумінні пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Керуючись наведеною нормою, а також п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції суд дійшов висновку про повернення позивачці суми сплаченого судового збору у розмірі 858,88 грн.

Стосовно вимог апеляційної скарги про стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позовної заяви в розмірі 2 147,20 грн суд апеляційної вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, і залежить від кінцевого рішення, яким буде остаточно вирішено позовні вимоги.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить норми, яка б передбачала відшкодування відповідачем суб`єктом владних повноважень понесених позивачем витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 2 147,20 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 19 липня 2023 року про повернення позовної заяви не може бути стягнутий на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21 375,00 грн, вважає з цього приводу зазначити таке.

Суд першої інстанції, відмовляючи скаржнику у задоволення поданого ним клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, виходив з того, що факт понесення позивачкою таких витрат не доведений.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким мотивуванням суду першої інстанції, оскільки визначальним у даному випадку є питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу у разі постановлення судом ухвали про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Як зазначено судом вище, відповідно до ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч.2 ст.134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами.

Зі змісту статті 139 КАС України, яка встановлює загальні правила розподілу судових витрат, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Разом з тим, частина 8 статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Отже, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у спірному випадку процесуальним законом, суд апеляційної інстанції керується принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.

Наявні матеріали справи свідчать, що внаслідок вчинення відповідачем дій після звернення позивачки до суду оскаржувана позивачкою податкова вимога є відкликаною у розумінні пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України. Тобто сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивачки були поновлені і без завершення судового процесу.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначає про те, що на підставі частини 8 статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати слід залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язок їх відшкодування на іншу сторону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303, від 27 квітня 2023 року у справі №260/3162/22.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21 375,00 грн.

З огляду на встановлені судом обставин та правове регулювання спірного питання мотивувальна частина ухвали суду першої інстанції у вказаній частині відповідно до ч.4 ст.317 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №160/17422/23 в частині визначених підстав для відмови в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко