Справа № 160/26721/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства від ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти декларацію про відмову ОСОБА_1 від громадянства російської федерації.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ще у 2021 році звернулась до дипломатичної установи рф з клопотанням про припинення громадянства та отримала довідку, що підтверджує факт звернення. У зв`язку з оголошенням воєнного стану дипломатичні стосунки між рф та Україною розірвано, що унеможливлює розгляд її заяви про припинення громадянства рф. 05.08.2024 року, внаслідок неможливості звернення з заявою про відмову від громадянства рф до їх консульства, позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України. Але у відповідь на звернення відповідачем надано відмову через відсутність правових підстав. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами адміністративного позову отримано Головним управлінням Державної міграційної служби в Дніпропетровській області 09.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд», про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа.
Відповідачем відзиву проти позову не було надано. З клопотаннями, заявами, поясненнями відповідач до суду не звертався.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
15.06.2020 року ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 із покладенням на неї зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років строком дії до 22.04.2022.
Відповідно довідки від 24.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Генерального консульства російської федерації в Харкові з заявою про вихід із громадянства рф, яку було прийнято до розгляду.
16.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України.
Заяву від 16.02.2024р. було розглянуто ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області 19.02.2024 року та надано відповідь №О-1613-24/1201.4.4/2351, якою повідомлено про наявний у ОСОБА_1 обов`язок припинення іноземного громадянства для набуття громадянства України та відмовлено у зв`язку із невиконанням зобов`язання припинити іноземне громадянство.
ОСОБА_1 звернулась до відділу № 13 у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства.
Вважаючи відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Статтею першою Конституції України встановлено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» № 2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Частиною 5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Із змісту п.117, п.119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. № 215, видно, що у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.
Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
Матеріалами справи було встановлено, що 15.06.2020 року ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 із покладенням на неї зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років строком дії до 22.04.2022.
Відповідно довідки від 24.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Генерального консульства російської федерації в Харкові з заявою про вихід із громадянства рф, яку було прийнято до розгляду.
16.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України.
Таким чином, ОСОБА_1 протягом 2 років починаючи з 15.06.2020р. не подала Головному управлінню Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області документ про припинення громадянства російської федерації та декларації про відмову від громадянства російської федерації в порушення вимог ст.ст.1,8,9 Закону України «Про громадянство України» та взятий на себе обов`язок припинити іноземне громадянство даний останньою 15.06.2020р.
Водночас суд приймає до уваги наявну в матеріалах справи довідку від 24.11.2021 року ОСОБА_1 про звернення до Генерального консульства російської федерації в Харкові з заявою про вихід із громадянства рф, яку було прийнято до розгляду.
Так Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20.08.2024 № 3897-ІХ врегульовано питання пролонгації строку на виконання зобов`язання припинити громадянство російської федерації на період дії в Україні воєнного стану для того, щоб після скасування або припинення воєнного стану громадяни російської федерації, які перебувають в процедурі набуття громадянства України, змогли належним чином виконати взяте зобов`язання перед державою Україна про припинення попереднього громадянства російської федерації.
п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлює виключний перелік осіб, які мають право подати саме декларацію про відмову від іноземного громадянства, до яких Позивач не відноситься.
Проте, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що громадяни російської федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України "Про громадянство України" і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.
Зазначена норма Закону викладена у формі імперативного припису, що не допускає множинного тлумачення та альтернативи дій, натомість такий є обов`язковим до виконання.
п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону набув чинності з дня, наступного за днем його опублікування згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону (опубліковано в Голос України від 24.08.2024 № 110), тобто 25.08.2024р.
Отже, для належного завершення процедури набуття громадянства України станом на день розгляду справи в суді, позивач має встановлений законом пролонгований строк для припинення попереднього громадянства рф.
Суд наголошує, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання про припинення громадянства російської федерації. Проте, строк на виконання такого зобов`язання станом на сьогодні є пролонгований чинною нормою Закону, яка набрала законної сили, і такий строк встановлений протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, для припинення попереднього громадянства російської федерації та подачі до уповноваженого державного органу належного документа про припинення попереднього громадянства російської федерації з метою належного завершення процедури набуття громадянства України у встановлений Законом спосіб.
Суд вважає за необхідне застосувати норми ст.ст. 1, 8, 9 Закону України «Про громадянство України» в яких вказано, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Водночас матеріали справи містять відповідь Міністерства закордонних справ рф від 13.03.2022р. № 5867/кд-гр, що стосовно ОСОБА_1 за питанням виходу з громадянства рф були погоджені з МВД росії та ФСБ росії, проте у зв`язку з припиненням діяльності російських закордонних закладів в Україні відповідні рішення не були прийняті.
Таким чином наявні підстави вважати, що позивач вчиняла усі необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.
Суд зазначає, що, в такому випадку, законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації, позаяк, за ч. 1 ст. 1 Закону №2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Проте, відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації, при цьому, не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 .
Також, слід врахувати й те, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і триває на час розгляду справи.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність.
Таким чином, визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства. У законодавстві України відсутнє правове регулювання процедури припинення іноземного громадянства за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між Україною та відповідною державою громадянства такої особи.
Суд зауважує, що позивачем вчинялися необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів російської федерації, отримання довідки про прийняття заяви про вихід із громадянства російської федерації), однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, консульські установи держави-агресора в Україні не працюють, однак з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності щодо відсутності в особи можливості отримання документа про припинення громадянства такої держави з незалежних від неї причин, що в свою чергу призводить до фактичного порушення прав такої особи.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації з незалежних від неї причин.
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відтак з огляду на обставини справи суд дійшов висновку про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки він позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.
Однак відповідачем за результатом розгляду поданого позивачем супровідного листа та декларації про відмову від іноземного громадянства не було надано позивачу мотивованої відмови в прийнятті такої декларації, а лише надано роз`яснення норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, що свідчить про не здійснення відповідачем належного розгляду поданому позивачем супровідного листа та декларації.
Вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання протиправною відмови Відділу № 13 у м. Кам`янському Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у прийнятті у Орел Любові Миколаївни декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.
В той же час враховуючи встановлення обставин не здійснення відповідачем належного розгляду поданих позивачем документів, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути звернення позивача щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду у даній справі.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судовий збір у розмірі 1211,20грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Відділу № 13 у м. Кам`янському Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у прийнятті у Орел Любові Миколаївни декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду у даній справі.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук