Справа № 940/1121/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 940/1121/24 Суддя (судді) першої інстанції: Мандзюк С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Ключковича В.Ю.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неживок Ігоря Вікторовича на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в Тетіївський районний суд Київської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі-ДПП) про визнання протиправною та скасування постанови серії ББА №129148 від 30 серпня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в установленому порядку доведено факт скоєння позивачем правопорушення, описаного в оспорюваній постанові серії ББА №129148 від 30 серпня 2024 року.

Не погодившись з рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Неживок І.В. (надалі - апелянт) подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду постановлено без з`ясування фактичних обставин справи, оскільки ОСОБА_1 не допускав порушення підпункту «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Стверджує, що під час керування транспортним засобом у автомобілі ОСОБА_1 були увімкнені протитуманні фари, що дозволено Конвенцією про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР №2614-VIII від 25 квітня 1974 року, яка на думку адвоката Неживок І.В. дозволяє використання протитуманних фар замість фар ближнього світла.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неживок І.В. задоволенню не підлягає, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що 30 серпня 2024 року о 20 год. 30 хв. в місті Тетієві по вул. Центральній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою передньою фарою ближнього світла в темну пору доби, чим порушив підпункт «б» пункту 31.3 ПДР.

Поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП 30 серпня 2024 року винесено постанову серії ББА №129148 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень.

Вважаючи постанову серії ББА №129148 протиправною, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України "Про Національну поліцію".

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.1 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону №3353-XII встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до підпункту «в» пункту 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

За змістом частини п`ятої статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Положеннями частини першої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою від 30 серпня 2024 року серії ББА №129148 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень.

Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем вимог підпункту «в» пункту 31.4.3 ПДР, а саме: несправний зовнішній світовий прилад - не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби. При цьому, згідно з пунктом 1.10 ПДР темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

З відеозапису вбачається, що станом на 20 год. 30 хв. (в темну пору доби) 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 перевозив пасажирів з міста Києва до Тетієва і йому було відомо про непрацюючу в керованому ним транспортному засобі марки «Volkswagen Crafter» лівої фари в режимі ближнього світла, оскільки його вже раніше в той же день працівники поліції зупиняли і попереджали про непрацюючу в керованому ним автомобілі лампочку ближнього світла лівої фари. Про це повідомив сам правопорушник ОСОБА_1 інспектора поліції, який складав оспорювану постанову серії ББА №129148, роз`яснивши при цьому можливість переставити лампочку ближнього світла з правої фари в ліву фару для можливості продовжувати рух.

Тобто, позивач ОСОБА_1 фактично визнав порушення вимог підпункту «в» пункту 31.4.3 ПДР та після повідомлення працівниками поліції про накладення на нього штрафу, почав оспорювати лише вид адміністративного стягнення, бажаючи знову обмежитись усним попередженням.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що поведінка ОСОБА_1 свідчить про його попередню обізнаність про технічну несправність в автомобілі, про що його було повідомлено заздалегідь. Правопорушник ОСОБА_1 послідовно стверджував про безпечність продовження ним руху саме на конкретній ділянці руху з увімкненими протитуманними фарами.

Посилання апелянта на частину четверту статті 32 Міжнародної конвенції про дорожній рух, якою дозволено використовувати протитуманні фари замість ближнього світла фар, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковим, оскільки вказана норма Конвенції регламентує використання протитуманних фар замість ближнього світла фар в умовах густого туману, снігопаду, сильного дощу тощо, а не в темну пору доби без працюючої лампи лівої фари в режимі ближнього світла.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та правомірність прийняття відповідачем постанови ББА №129148 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неживок І.В. висновків суду не спростовують, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неживок Ігоря Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: В.Ю. Ключкович

Ю.К. Черпак