Справа № 140/11538/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/11538/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13 вересня 2024 року №43 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення, 15 вересня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у вересні 2024 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та 13 вересня 2024 року відповідач 1 повідомив про прийняте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішення від 13 вересня 2024 року №43, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не підтверджено.

Повідомляє, що будучи зареєстрованою та проживаючи з моменту аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 жовтня 1989 року та проживаючи з 01 жовтня 1990 року по 01 січня 1993 року без реєстрації в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в селищі Маневичі, Волинської області, у ОСОБА_1 наявний період проживання більше 3 років і навчання у місті Києві не змінює даної обставини.

Звертає увагу на наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке є дійсним та наявний статус не оспорювався, що є підтвердженням факту постійного проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Враховуючи наведене, уважає рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просить позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

Представник відповідача 1, ГУ ПФУ у Волинській області, у відзиві від 03 листопада 2024 року повідомила, що позивач 06 вересня 2024 року звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та на момент звернення позивач досягла віку 53 роки 11 місяців 21 днів ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Страховий стаж становить 35 років 02 місяці 22 дні.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення від 13 вересня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з не виконанням вимоги про період проживання на території радіоактивного забруднення.

Зазначає, що з поданих позивачем документів для призначення пенсії встановлено, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії і згідно довідки виданої Маневицькою селищною радою Камінь-Каширського району Волинської області проживає та зареєстрована в селищі Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області з 28 грудня 1979 року по 27 жовтня 1989 року, з 06 червня 1995 року по даний час.

Згідно диплому про освіту серії виданого Київським технікумом легкої промисловості 22 лютого 1989 року ОСОБА_1 навчалась у даному навчальному закладі з 01 вересня 1986 року по 22 лютого 1989 року за спеціальністю швейне виробництво, а з 14 липня 1989 року по 06 січня 1990 року працювала в Константинівському виробничому об`єднанні побутового обслуговування населення та з 26 березня 1990 по 25 грудня 1991 року - на території російської федерації.

Вказані місця роботи позивача не відносяться до радіоактивно забрудненої території, а тому періоди роботи не можуть бути зараховані до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Зауважує, що акт обстеження умов проживання від 02 жовтня 2024 року та довідка № 3194 від 03 жовтня 2024 року не були подані позивачем при зверненні за призначенням пенсії, а тому спеціалістами при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії не аналізувались, тому не заслуговують на увагу суду (арк. спр. 36-38).

Відповідач 2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалось.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач 2 пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 33).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідачів у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 20 квітня 1993 року (арк. спр. 11).

Позивач 06 вересня 2024 року звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так як не доведено проживання не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення, про що 13 вересня 2024 року прийнято рішення № 43 (арк. спр. 34).

Відповідачем 2 встановлено, що вік заявника становить 53 роки 11 місяці 21 день, страховий стаж 35 років 2 місяці 22 дні. Період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи станом на 01 січня 1993 року - 8 місяців 27 днів.

До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 01 вересня 1986 року по 22 лютого 1989 року, оскільки у вищезазначений період наявний факт навчання заявниці у місті Києві згідно наданого диплому НОМЕР_2 від 22 лютого 1989 року.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13 вересня 2024 року № 43 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ) встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі №751/2050/17, від 22 січня 2019 року у справі №129/1535/17, від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні даної справи.

Судом встановлено, що позивачу 20 квітня 1993 року видано посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ (арк. спр. 11).

Разом з тим, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Маневицької селищної ради від 03 вересня 2024 року №3007, вказується на факт проживання та реєстрації ОСОБА_1 з 28 грудня 1979 року по 27 жовтня 1989 року та з 06 червня 1995 року по даний час у селищі Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області (арк. спр. 16).

Так, селище Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Однак судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що в період з 01 вересня 1986 року по 22 лютого 1989 року позивач навчалась у Київському технікумі легкої промисловості, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 (арк. спр. 27).

В подальшому, з 14 липня 1989 року по 06 січня 1990 року ОСОБА_1 працювала диспетчером ательє №15 в Костянтинівському виробничому об`єднанню побутового обслуговування населення, а з 26 березня 1990 року по 25 грудня 1991 року працівником магазину Ігарського Лісокомбінату (російська федерація), що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_4 (арк. спр. 12-15).

Суд висновує, що постійне місце роботи/навчання на денній формі нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у Київському технікумі легкої промисловості (місто Київ) та період роботи в місті Костянтинівка (Донецька область) спростовують факт постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Наведене узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №140/6243/24, від 05 грудня 2024 року у справі №140/2714/24 та інших.

До суду позивачем надано довідку від 03 жовтня 2024 року (тобто після винесення оскаржуваного рішення), видану Виконавчим комітетом Маневицької селищної ради №3194, у якій вказано, що на підставі акту обстеження від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 проживала без реєстрації з 01 жовтня 1990 року по 23 червня 1993 року та з 24 червня 1993 року по 05 червня 1995 року (арк. спр. 17).

Слід зауважити, що вищевказана довідка не була надана до заяви про призначення пенсії за віком, що підтверджується датою її формування, а саме 03 жовтня 2024 року, тобто після винесення оскаржуваного рішення (13 вересня 2024 року).

Суд акцентує увагу, що довідки, які видані Виконавчим комітетом Маневицької селищної ради (від 03 вересня 2024 року №3007 та від 03 жовтня 2024 року №3194), мають очевидно різні підписи селищного голови ОСОБА_2 , що ставить під сумнів дійсність інформації, яка у них викладена.

Сам же акт обстеження умов проживання від 02 жовтня 2024 року, на підставі якого видана довідка від 03 жовтня 2024 року №3194, складений у довільній формі виключно жителями селища Маневичі, без присутності представника органу місцевого самоврядування. В акті викладена інформація більше ніж тридцятилітньої давності, тобто він без сумніву не може однозначно підтвердити достовірність факту проживання позивача у селищі Маневичі без реєстрації.

В той же час такий акт обстеження умов проживання спростовується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_4 та критично оцінюється судом, оскільки з 26 березня 1990 року по 25 грудня 1991 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із Ігарським Лісокомбінатом (російська федерація), що виключає можливість її постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (селищі Маневичі) з 01 жовтня 1990 року по 25 грудня 1991 року.

Аналогічна позиція висловлена і в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року №320/48533/23.

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що довідка Виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 03 жовтня 2024 року №3194 видана на підставі довільно складеного акта обстеження умов проживання від 02 жовтня 2024 року, у якому міститься інформація більше ніж тридцятирічної давності, не перевірена та не засвідчена представником органу місцевого самоврядування. Інформація, зазначена у довідці (щодо проживання ОСОБА_1 без реєстрації в період з 26 березня 1990 року по 25 грудня 1991 року в селищі Маневичі спростовується інформацією трудової книжки серії НОМЕР_4 . У вказаній довідці наявний очевидно інший підпис селищного голови (на противагу довідці від 03 вересня 2024 року №3007, яка була видана місяцем раніше, подана з заявою позивача про призначення пенсії за віком і містила іншу інформацію ніж довідка від 03 жовтня 2024 року №3194). Відтак видана довідка Виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 03 жовтня 2024 року №3194 та інформація вказана в ній не береться судом до уваги.

На рахунок виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1022467 (арк. спр. 23-24), суд зазначає наступне.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110, форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

Пунктом 7 даної Інструкції передбачено, що у пункті 7 вказуються короткий анамнез, стан при направленні, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування.

Форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров`я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров`я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому (пункт 10 наведеної Інструкції).

Отже, враховуючи наведене, на переконання суду, вказана виписка складена без дотримання вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, а саме, вона містить виключно інформативний характер та не має за мету надання амбулаторно-поліклінічної допомоги, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого. Також суд констатує, що така виписка не містить інформації про місце у якому здійснювався прийом та лікування позивача.

Суд ще раз констатує, що як і Довідка, видана від 03 жовтня 2024 року Виконавчим комітетом Маневицької селищної ради №3194, та і акт обстеження умов проживання від 02 жовтня 2024 року та виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1022467 не були надані до заяви про призначення пенсії за віком, що підтверджується датою формування таких документів, а саме після винесення оскаржуваного рішення (13 вересня 2024 року).

Відтак слід зауважити, що вищевказані документи не лише не були подані до органів пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії, а й додатково не доводять позивачем факту проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 рік.

Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Наведені висновки Верховного Суду були підтримані постановою Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.

Верховний суд у своїй постанові від 11 листопада 2024 року (справа № 460/19947/23) зауважив, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Отож, як констатовано судом, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання та (або) її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В сукупності наведеного та з урахуванням встановлених обставин справи і наведених норм чинного законодавства України із застосуванням останньої практики Верховного Суду, а також позиції апеляційних адміністративних судів, суд дійшов висновку про те, що позивач не підтвердила належними письмовими доказами своє фактичне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, відтак не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що, рішення відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13 вересня 2024 року №43 є правомірним, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович