Справа № 120/11381/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 грудня 2024 р. Справа № 120/11381/24

Вінницький окружний адміністративний суд в складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що пенсійний орган, здійснюючи перерахунок його пенсії, з 01 липня 2021 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 120/4798/24 застосував обмеження її максимальним розміром, внаслідок чого розмір такої зменшився.

Вважаючи, що пенсійним органом протиправно застосовано обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся з цим позовом до суду із вимогами визнати протиправними дії відповідача щодо виплати з 01 липня 2021 року з обмеженням пенсії максимальним розміром, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 липня 2021 року з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Ухвалою від 02 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у ОСОБА_1 доказ того, що саме з 01 липня 2021 року пенсійним органом застосовано обмеження пенсії максимальним розміром.

09 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що статтею 43 Закону України від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям особі, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Також 09 вересня 2024 року на виконання вимог ухвали від 02 вересня 2024 року позивачем подано додаткові докази.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/4715/18-а та № 120/4860/20-а відповідач перерахував позивачу основний розмір пенсії, який збільшився, а тому пенсійний орган не встановлював позивачеві щомісячну доплату.

Не погоджуючись із такими діями пенсійного органу позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 120/4798/24 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати ОСОБА_1 та виплачувати з 01 липня 2021 року щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000 гривень згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб".

Із долученого до матеріалів справи розрахунку пенсії позивача станом на 01 березня 2024 року слідує, що згадувана вище щомісячна доплата входить до складових пенсійних виплат позивача, а розмір пенсії складає 24022,94 гривень. Проте з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії фактична сума виплати склала 23610 гривень.

Відтак відповідач застосовано обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року за № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19 та ряду інших.

Отже, наразі закон не передбачає обмеження пенсії осіб, які перебувають на військовій службі максимальним розміром.

Правильність такої позиції додаткового підтверджена рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12 жовтня 2022 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Відтак суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно обмежено розмір пенсії позивача з 01 березня 2024 року, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок з 01 березня 2024 року та виплату йому пенсії без обмеження максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми пенсії.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати пенсії позивача без обмеження максимальним розміром саме з 01 липня 2021 року з огляду на таке.

Так, ухвалою суду від 02 вересня 2024 року у позивача витребувано доказ того, що саме з 01 липня 2021 року пенсійним органом застосовано обмеження пенсії максимальним розміром.

На виконання вимог ухвали від 02 вересня 2024 року позивачем подано до суду заяву, до якої долучено розрахунок пенсії, з якого слідує, що розмір пенсії позивача станом на 01 липня 2021 року становить 16587,52 гривень, як, власне, і фактична сума пенсії, що виплачувалася на той час позивачеві.

Тобто, з наявного у справі розрахунку пенсії станом на 01 липня 2021 року слідує, що пенсія позивача не обмежувалася максимальним розміром з 01 липня 2021 року.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача про те, що у зв`язку із виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 120/4798/24 розмір його пенсії мав скласти 18587,52 гривень (16587,52 + 2000 гривень), адже такі аргументи не підтверджені жодними доказами.

Суд зауважує, що питання виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі № 120/4798/24 в частині нарахування та виплати позивачу щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень не може розглядатися в межах цієї справи, оскільки протиправність дій пенсійного органу у відповідній частині вже встановлена іншим судовим рішенням.

За таких обставин суд доходить до висновку, що станом на день ухвалення рішення у цій справі розмір пенсії позивача не обмежено максимальним розміром з 01 липня 2021 року, що, власне, підтверджується і наданим позивачем розрахунком, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Ба більше, як свідчить зміст листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20 серпня 2024 року за період з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року та з 10 грудня 2022 року по 28 лютого 2023 року пенсія позивача не досягає максимального розміру, визначеного законодавством, а тому вказане обмеження до пенсії позивача не застосовувалося.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01 березня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Повний текст рішення суду складено 18.12.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович