Справа № 420/30378/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому позивач просить:

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.09.2024 року № 94.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1986 року по 29.06.1987 року та період роботи з 02.03.1993 року по 31.08.2000 року, та призначити пенсію по інвалідності, починаючи з дня встановлення інвалідності, а саме з 14.06.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. 13.09.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 94. Підставою відмови стало відсутність необхідного страхового стажу. Позивач зазначає, що певні недоліки в оформленні трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.11.2024 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, страховий стаж позивача становить 12 років 3 дні, замість необхідних 13 років. Відповідачем не враховано періоди роботи період навчання з 01.09.1986 року по 29.06.1987 року та період роботи з 02.03.1993 року по 31.08.2000 року, у зв`язку із відсутністю інформації про період навчання у трудовій книжці та невідповідності архівних довідок паспортним даним позивача, а також, недоліками оформлення трудової книжки: виправлення у даті наказу про прийняття на роботу.

07.11.2024 року від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позов, однак ГУ ПФУ в Одеській області не є стороною у справі, а тому наданий відзив не враховується судом під час розгляду справи.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 886118 від 25.06.2024 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.07.2025 року.

06.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківській області від 13.09.2024 року № 94, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 13 років. Страховий стаж особи становить 12 років 3 дні. До страхового стажу не зараховано: період навчання згідно архівної довідки від 23.07.2024 № 1884-ж-11.1-21, у зв`язку з невідповідністю імені паспортним даним (російською мовою); - період роботи з 01.03.1993 по 31.08.2000 за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987, у зв`язку з наявним виправленням дати наказу на прийняття та відсутності підтвердження нарахування заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) є спеціальним законом, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058, закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону № 1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до ч. ч ст.. 32 Закону № 1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудові книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до записів в трудовій книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987 року, з 01.03.1993 року по 31.08.2000 року ОСОБА_1 працювала секретарем-машиністом в МП «Фатен». Запис щодо прийняття на роботу позивача містить виправлення у зазначенні номеру наказу про прийняття на роботу, разом запис не містить виправлень щодо періоду роботи, записи внесені у хронологічному порядку, а тому суд робить висновок, що з урахуванням п. 18 постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», ГУ ПФУ в Івано-Франківській області безпідставно не зарахувало вказаний період роботи до страхового стажу позивача.

Дослідивши записи трудової книжки позивача, суд вважає, що вказана трудова книжка є достатнім та належним доказом на підтвердження страхового стажу позивача у період з 01.03.1993 року по 31.08.2000 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання згідно архівної довідки від 23.07.2024 № 1884-ж-11.1-21, у зв`язку з невідповідністю імені паспортним даним (російською мовою), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з згідно архівною довідкою від 23.07.2024 № 1884-ж-11.1-21, у наказі від 10.09.1986 року № 65 про зарахування на курси з машинопису вказано ім`я особи « ОСОБА_2 ». Свідоцтво № 120 від 29.06.1987 року про проходження курсів видано на ім`я « ОСОБА_3 ».

Разом з тим, з огляду на наявні в матеріалах справи свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 17.09.1988 року, паспорт серії НОМЕР_3 від 25.08.1999 року, повне імя позивачки російською мовою « ОСОБА_2 ».

Відповідно до п. 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Позивачка не надала суду відповідне рішення суду, яким встановлено факт приналежності їй свідоцтва № 120 від 29.06.1987 року про проходження курсів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_4 . Разом з тим, оскільки позивач оскаржує рішення від 05.07.2024 року, тоді як на заміну вказаному рішенню ГУ ПФУ в Київській області прийняло рішення від 23.07.2024 року № 22, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Київській області від 23.07.2024 року № 22.

Таким чином, з урахуванням визнання протиправним та скасування судом рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.09.2024 року № 94.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1986 року по 29.06.1987 року та період роботи з 02.03.1993 року по 31.08.2000 року, та призначити пенсію по інвалідності, починаючи з дня встановлення інвалідності, а саме з 14.06.2024 року, суд зазначає, що вказана вимога належить до часткового задоволення шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.03.1993 року по 31.08.2000 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 06.09.2024 року.

Таким чином, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1211,20 грн. судового збору. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 605,60 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії від 13.09.2024 року № 94.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.03.1993 року по 31.08.2000 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 06.09.2024 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, )

Повний текст рішення складений та підписаний судом 19.12.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо