Справа № 600/2212/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/2212/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нездійснення виплати коштів, в якості грошового забезпечення безвісти зниклого (сина) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити виплату коштів грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 шляхом зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що її син, ОСОБА_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , під час ведення бойових дій з військовими формуваннями рф пропав безвісти поблизу с.Яковлівка Бахмутського району Донецької області, про що було зареєстровано відповідне кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України.

У зв`язку з цим, згідно з приписами Порядку від 30 листопада 2016 р. №884, позивачем було подано заяву про виплату грошового забезпечення за зниклого безвісти сина. При цьому, до заяви (про виплату грошового забезпечення додавалась відмова дружини сина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , від виплати грошового забезпечення. У зв`язку з відмовою дружини ОСОБА_2 від отримання грошового забезпечення у заяві висловлено прохання про розподіл частки між батьками ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_4 ; частку виплати, що припадає на неповнолітню дитину - виплачувати на рахунок ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю рахунку у його матері (законного представника) - ОСОБА_2 .

На думку позивача, у зв`язку із відмовою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 від виплати грошового забезпечення, батьки набувають права на отримання грошового забезпечення. З цих підстав вважає бездіяльність військової частини, що полягає у не здійсненні виплати грошового забезпечення за зниклого безвісти сина протиправною.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Військова частина НОМЕР_1 направила до суду відзив на позов, в обґрунтування якого повідомила, що під час опрацювання поданих позивачем документів було встановлено, що усі копії документів не були завірені встановленим порядком. У телефонній розмові позивачу та іншим членам сім`ї військовослужбовця було наголошено, що задля гарантування юридичної сили правочину, заяви про відмову від виплат на користь позивача мають бути нотаріально завірені.

14.03.2024 по даному питанню було опрацьовано повторну заяву з пакетом документів від ОСОБА_1 . У наданих документах була заява від ОСОБА_2 про відмову від належних їй коштів, та виплату їх на користь батьків військовослужбовця. Проте, вказана відмова також не була завірена належним чином, що призводить до сумнівів, що на неї не чинився тиск. Враховуючи першочерговість права отримання грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців та надані не завірені в установленому порядку заяви про відмову від належних коштів, виплата повинна здійснюватися дружині безвісти зниклого солдата ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (при наданні нею банківських реквізитів для зарахування коштів).

З цих підстав відповідач вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло у межах владних повноважень та у спосіб, визначений законами та іншими нормативними актами України.

У відповіді на відзив позивач спростовувала доводи, наведені відповідачем у відзиві. Зокрема, наголошувала, що Порядком №884 не передбачено подання нотаріальної відмови від виплати грошового забезпечення. Крім того, звертала увагу на те, що ОСОБА_2 повідомляла військову частину про відмову від виплати грошового забезпечення, у зв`язку з наявністю громадянства Російської Федерації та обмеженнями у реалізації прав для таких громадян в Україні.

Ухвалою суду від 20.06.2024р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено ОСОБА_2 .

У поданих письмових поясненнях третя особа повідомила, що неодноразово повідомляла військову частину про відмову від спірної виплати на користь дитини із зарахуванням коштів на рахунок бабусі - ОСОБА_6 , оскільки не має об`єктивної можливості реалізувати право на банківське обслуговування та фактично отримувати кошти у зв`язку з формальною наявністю громадянства РФ. Також наголошувала щодо обмеження вчинення нотаріальних дій щодо неї.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач - ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 25 лютого 2014 року зареєстровано шлюб із ОСОБА_2 , громадянкою РФ (а.с.20).

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 наказано вважати зниклим безвісти 06 червня 2023 року під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, приймаючи безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій (а.с.48).

Згідно сповіщення сім`ї №24 від 07.06.2023 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05 червня 2023 року зник безвісти під час ведення бойових дій з військовими формуваннями рф поблизу с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області (а.с.21).

Згідно з Витягом з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 25.08.2023 було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України про те, що її син ОСОБА_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , під час ведення бойових дій з військовими формуваннями рф пропав безвісти поблизу с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області та не виходить на зв`язок (а.с.18).

Згідно наявних у справі пояснень начальника фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що 28.09.2023 року до військової частини надійшов пакет документів від родичів військовослужбовця ОСОБА_3 , який з 05.06.2023 року вважається зниклим безвісти. Розглянувши надані документи встановлено, що даний військовослужбовець перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . У вказаному пакеті документів також були надані відмови дружини ОСОБА_2 та батька ОСОБА_5 на користь матері - ОСОБА_1 . Однак дані заяви не могли бути взяті до уваги, оскільки не були завірені нотаріально. Про необхідність оформлення належним чином документів та завірених відмов від отримання коштів в телефонній розмові було повідомлено заявників (а.с.49).

У березні 2024 року позивач звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просила здійснити виплату грошового забезпечення її сина на користь членів сім`ї військовослужбовця: ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_4 (син). У поданій заяві позивач просила частину виплати на користь дитини здійснювати на її рахунок. До даної заяви додано відмову дружини військовослужбовця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 від виплати грошового забезпечення. У заяві наголошено, що за вимогами Порядку №884 не вимагається нотаріального посвідчення відмови від виплати грошового забезпечення (а.с.22-27).

До заяви позивачем додано: копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 , копії довідок про реєстрацію ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія витягу з ЄРДР від 25.08.2023, копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копія свідоцтва про шлюб, письмова відмова ОСОБА_2 від виплати грошового забезпечення, копія довідок про банківські реквізити, копія паспорту ОСОБА_3 (а.с.27).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.2 ч.1 ст.3 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884).

Відповідно до п.4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Разом з тим, аналіз норм ч.6 ст.9 Закону №2011 та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Такі висновки підтверджуються положеннями абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення матері зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), повнолітніх дітей, які проживають разом з нею (ним), або законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

При цьому, у поданому позові позивачка просить суд здійснити виплату на користь неповнолітньої дитини - сина зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 шляхом зарахування коштів на її рахунок. Зазначене, на думку суду, є неприпустимим, оскільки, в розумінні Порядку №884 не є законним представником (опікуном, піклувальником) чи усиновлювачем неповнолітньої дитини. Доказів протилежного позивачем не надано.

Попри це, надаючи оцінку діям відповідача за наслідком звернення позивачки із заявою, суд виходить з наступного.

З наведеного вище правового регулювання слідує, що Порядок визначає перерозподіл часток грошового забезпечення виключно у разі письмової відмови осіб від виплати грошового забезпечення.

Так, звертаючись із заявою до командування військової частини позивачка додала окрім документів, передбачених у п.4 Порядку №884, письмову відмову дружини та письмову відмову батька зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 .

Поряд із цим, суд констатує, що у відповідності до вимог Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) за наслідком розгляду поданих документів приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Конкретна форма такого рішення чи письмового повідомлення чинним законодавством не визначена.

Однак, відповідачем, жодного із зазначених вище рішень не прийнято, що свідчить про те, що останнім допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді належним чином поданих позивачкою документів та не прийнятті рішення, передбаченого п.5 Порядку №884.

У поданому відзиві відповідачем зазначено, що в пакеті наданих позивачем документів була підкріплена заява від ОСОБА_2 про відмову від належних їй коштів, та виплату їх на користь батьків військовослужбовця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Вказана відмова від належних коштів ОСОБА_2 також не була завірена належним чином, що призводить до сумнівів, що на неї не чинився тиск і вона відмовлялась добровільно і перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій про що було повідомлено всіх зацікавлених осіб та рекомендовано звернутися до нотаріального органу для завірення відповідних заяв. Враховуючи першочерговість права отримання грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців та надані не завірені в установленому порядку заяви про відмову від належних коштів, виплата повинна здійснюватися дружині безвісти зниклого солдата ОСОБА_3 - ОСОБА_2 при наданні нею банківських реквізитів для зарахування коштів.

Суд звертає увагу на те, що доводи позивача про відсутність вимог у Порядку №884 щодо нотаріального посвідчення документів, в тому числі, відмови від виплати, є дійсно обґрунтованими. Водночас, такі доводи не змінюють тієї обставини, що відповідачем не здійснено належний розгляд поданих нею документів, не визначено належним чином її право (чи його відсутність) на виплату грошового забезпечення. Натомість, на переконання суду, вирішення цього питання у судовому порядку у спосіб, який обрала позивач, є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень - відповідача, яке допускається та вважатиметься виправданим у даному спірному випадку, лише після прийняття відповідачем відповідного рішення.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина 4 статті 245 КАС України).

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

У даній справі судом встановлено, що відповідач в ході опрацювання поданих позивачкою документів для виплати грошового забезпечення її зниклого безвісти сина не прийняв як вимагає п.5 Порядку №884 рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. З цього слідує, що під час розгляду заяви позивача не відповідач не встановив осіб, які мають право на відповідну виплату, не перевірив належним чином наявність/відсутність осіб на утриманні військовослужбовця, який перебуває в полоні, не встановив чи має позивач відповідне право в порядку черговості, визначеної ч.6 ст.9 Закону №2011-XII, не визначив належний розмір частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, за умови наявності такого права у позивача.

Суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить розгляд відповідної заяви та прийняття вмотивованого рішення, приймаючи рішення замість нього в умовах неповного з`ясування відповідачем обставин, що мають вирішальне значення для правильного прийняття рішення. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у спосіб, визначений позивачем, шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату коштів грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 , на користь неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 шляхом зарахування коштів на її рахунок, оскільки це не узгоджується із завданням адміністративного судочинства.

Виходячи зі встановлених обставин справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не прийнятті рішення за наслідком поданих позивачем документів та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.03.2024 про виплату грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця та прийняти рішення, передбачене пунктом 5 Порядку №884.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених вище обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими, відтак позов підлягає задоволенню частково, з мотивів викладених вище.

Оскільки, позов задоволено частково, суд вважає, що у відповідності до частини 3 статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 605,60грн пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у не прийнятті рішення, передбаченого пунктом 5 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 щодо виплати грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2024 про виплату грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця та прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 5 Порядку №884.

4. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 605,60грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя В.О. Кушнір