Справа № 645/6340/24
Суддя: Ульяніч І. В.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/6340/24
Провадження № 2-а/645/56/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ульяніч І.В.,

за участі секретаря судових засідань Циганок В.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 не з`явився,

представник позивача Хоменко О.М. не з`явилась,

представник відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Хоменко О.М., звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.10.2024 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач перебував у м.Харкові. До нього підійшли невідомі люди та представилися працівниками територіального центру комплектування, та попросили надати військово-обліковий документ. Позивач погодився, так як мав повністю оновлені військово-облікові дані та перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже причин остерігатися у нього не було. Після перевірки документів працівники територіального центру комплектування попросили Позивача проїхати до центру комплектування, проте причину вони не повідомили. Позивач пояснював, що у нього чинні військово-облікові дані та немає необхідності у повторному візиті в центр комплектування, однак після довгих суперечок, Позивача із застосуванням фізичної сили, доставили у ІНФОРМАЦІЯ_3 , Позивачу не виписувалася жодна повістка. Після прибуття у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 розмова продовжилася, однак у зв`язку із тим, що військово-облікові дані Позивача були оновлені, представники Відповідача вирішили в усній формі змусити проходити військово-лікарську комісію у них. Позивач намагався пояснити, що він перебуває на обліку в іншому центрі комплектування, просив його направити проходити ВЛК за місцем його фактичного проживання, оскільки, в тому числі, не мав при собі жодних медичних документів - однак усе було марно. Позивача поставили перед вибором пройти військово-лікарську комісію у Відповідача, без жодних медичних документів або отримати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідачем було прийнято рішення притягнути Позивача до відповідальності, водночас можливості реалізувати право на подання пояснень чи залучення адвоката в нього не було, хоч і неодноразово Позивач про це просив. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до відповідальності є протиправною та винесеною із порушенням визначеної правової процедури, що призвело до порушення його прав та стало причиною для звернення до суду за захистом та відновленням свого порушеного права.

Також зазначає, що позивачу жодного із різновидів повісток, в тому числі для проходження ВЛК не було надано, що свідчить про порушення процедури інформування, а отже і належної підготовки Позивача для проходження ВЛК. Відповідно до законодавства України, особа прибуває до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом, який оформлюється у вигляді повістки; проходження військово-лікарської комісії відбувається за рішенням керівників військово-лікарської комісії. Тобто, для того аби пройти ВЛК необхідно отримати повістку, яка повинна бути належним чином оформлена відповідно до вимог законодавства. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Для визначення придатності до військової служби, необхідно пройти медичний огляд, який включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, з винесенням письмового висновку. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізичного обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення (абз. 1 пункту 1-і глави і розділу II Наказу МОУ № 402). Таким чином попереднє інформування про необхідність проходження ВЛК є обов`язковим та полягає у необхідності мати при собі матеріали попередніх досліджень стану здоров`я, що необхідне для точного встановлення придатності до військової служби. Позивач зазначає, що жодної повістки чи будь-якого іншого документа, який би інформував про необхідність пройти ВЛК не було, натомість було свавілля з боку представників Відповідача. Більше того, при складанні оскаржуваної постанови Відповідачем не було надано можливість Позивачу надати свої пояснення щодо даного факту та залучити адвоката, чим порушено основоположне право на захист.

03.12.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 представника ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник вважає позов безпідставним та необгрунтованим, просить про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі, в обгрунтування відзиву зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача був складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно ст. 268 КУпАП громадянину ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд адміністративного правопорушення про, що свідчить примітка у протоколі під особистий підпис, крім того, на розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився та про поважні причини не повідомив. ІНФОРМАЦІЯ_5 рекомендованим листом було направлено постанову громадянину ОСОБА_1 . Громадянин ОСОБА_3 прибув разом з групою оповіщення для уточнення військово-облікових даних, згідно наказу про створення груп оповіщення військовозобов`язаних осіб під час загальної мобілізації. Під час перевірки громадянина ОСОБА_1 було виявлено, що особа не має підстав на відстрочку, згідно статті 23, ч. 1,2,3 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (зі змінами) визначено вичерпний перелік (категорій) осіб та підстав, які дають право на отримання відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації та не є заброньованим за місцем працевлаштування згідно чинного законодавства України. Відповідно до Положення № 402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаются до складу ВЛК ТЦК та СП. Свідчень про проходження військовозобов`язаним ОСОБА_1 огляду ВЛК не мав, тому його було направлено на медичний огляд для визначення ступені придатності до військової служби, від якого ОСОБА_1 відмовився, та було складено протокол про відмову отримання направлення на проходження ВЛК.

Ухвалою суду від 15.11.2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін по справі.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутністю представника позивача.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного.

12.10.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 винесена постанова, згідно якої 12.10.2024 року о 20 годині 00 хвилин, було встановлено факт порушення правил військового обліку гр. ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», №3685-IX від 14.05.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було вручення направлення для проходження медичного огляду 12.10.2024 р., але останній від підписання направлення про отримання та проходження медичного огляду відмовився, чим порушив абз.8 ч.3, абз.3,5 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.4 п.1 Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених ПКМУ від 10.12.2022 р. №1487. 12.10.2024 року о 20:00 год., КНП ХМР №18, відмова про проходження ВЛК, чим скоїв адміністративне правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до копії паспорта НОМЕР_1 , місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.07.2011 року.

Відповідно до витягу з мобільного додатку «Резерв+» про поновлення даних ОСОБА_1 від 12.08.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дата уточнення данних 16.07.2024 року.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (стаття 7 КУпАП).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до п.1 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до вимог Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487(далі - Порядок № 1487 (додаток 2 до Порядку), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених уст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Абзацом 11 пункту 9 Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Пунктом 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11.

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402(далі - Положення).

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений частиною 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, проходять у встановленому порядку обов`язковий медичний огляд.

Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.

Частина 3 статті 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Відповідачем не надано доказів, які підтверджують обставини викладені в оскаржуваній постанові, зокрема, не надано направлення, яким ОСОБА_1 направлено для проходження військово-лікарської комісії, не надано акту, який мало бути складено у разі відмови останнього від проходження вище вказаної комісії.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 р. №154 (далі - Положення № 154), - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

В чому саме полягає порушення ОСОБА_1 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ від 10.12.2022 року №1487, з посиланням на відповідний пункт Порядку у постанові не зазначено.

У постанові від 12.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. В той же час, ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію до якої відноситься проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами (ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»)

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незважаючи на те, що згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі є поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речові докази, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у вищезазначеній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів. На зворотній стороні копії постанови, вбачається, що копія даної постанови не була вручена особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також зазначені дані свідків, без їх особистих підписів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог абз.4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 10.12.2022 року відповідними доказами.

Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Суд не встановив, що у діях, які кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 210 КУпАП, є склад правопорушення, адже відповідачем не надано до суду жодних доказів до оскаржуваної постанови від 12 жовтня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп., які підтверджували б зазначені в ній обставини порушення позивачем Правил.

За таких умов, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним та вказує на те, що відповідач таке рішення прийняв необґрунтовано.

Отже, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_4 при підготовці та розгляді справи про адміністративне правопорушення не забезпечив дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, не зазначив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Діяння ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210 КУпАП, тоді як за відмову від проходження ВЛК передбачено відповідальність за ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять будь-які дані щодо повідомлення ОСОБА_1 про запрошення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження ВЛК та розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення, а також не містять протоколу про відмову від отримання направлення для проходження ВЛК, на який посилається у відзові представник відповідача.

Відповідно до норм чинного законодавства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У свою чергу відповідач будь-яких письмових доказів, що обґрунтовують доводи його заперечень (відзову) до суду не надав.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП підлягає скасуванню.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 288, 293, 294, 297 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову від 12 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у сумі 17000 гривень - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2024 року.

Суддя - І.В.Ульяніч