Справа № 440/3089/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 р. Справа № 440/3089/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.07.24 по справі № 440/3089/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 09.10.1972 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері по дату призначення пенсії у подвійному розмірі;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати її призначення з урахуванням стажу роботи з 09.10.1972 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері по дату призначення пенсії у подвійному розмірі, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що вона є пенсіонером та з 1989 року їй призначено пенсію за віком. Позивач зазначила, що з 09.10.1972 по 26.06.2002 вона працювала у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, а у листопаді 2022 року звернулась до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням стажу роботи у закладах з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку, чим порушив право ОСОБА_1 на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.11.2023 №15 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити нарахування ОСОБА_1 з 01.12.2023 пенсії у розмірі не менше 8864,00 грн (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні), з урахуванням індексації пенсії з 01.03.2024 та провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно Закону України від 10.07.2003 №1110-ІV "Про внесення змін до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"", який набув чинності 15.08.2003, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота, зокрема, в закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Таким чином, робота в КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" до 01 січня 2004 року зараховується як до пільгового, так і до страхового стажу у подвійному розмірі, а період роботи після 01 січня 2004 року у подвійному розмірі обчислюється тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, до заяви від 30.11.2022 щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, ОСОБА_1 надала довідку КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" від 28.11.2022 за №265, в якій зазначено про зарахування до стажу періоду роботи з 09.10.1972 по 26.06.2002 в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналіз матеріалів пенсійної справи показав, що позивач звільнена 27.06.2002.

Враховуючи, що права на проведення перерахунку у ОСОБА_1 немає, до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області направлено лист з проханням повернутися до розгляду заяви від 30.11.2022 та винести відповідне рішення.

30 листопада 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №15 від 30.11.2023 на заміну рішення № 15 від 30.11.2022.

Згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, у психіатричних закладах охорони здоров`я, у кабінетах та лабораторіях закладів охорони здоров`я, що проводять дослідження (вимірювання) з діагностики СНІДу та ВІЛ-інфекції у населення та у спеціалізованих туберкульозних та психіатричних медико-соціальних експертних комісіях зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Дія цієї статті поширюється на пенсіонерів, які працювали у зазначених закладах і вийшли на пенсію до 15 серпня 2003 року.

До стажу не зараховано період роботи з 09.10.1972 по 26.06.2002 у КП "Обласному закладі з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки на момент набуття чинності Закону України від 10.07.20023 №1110-ІV "Про внесення змін до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме на 15.08.2003 ОСОБА_1 не працювала у вищезазначених закладах.

Рішення про відмову Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не приймалося. А тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є пенсіонером, з 06.12.1989 отримує пенсію за віком.

З 09.10.1972 по 26.06.2002 ОСОБА_1 працювала у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері на посаді дитячого лікаря-психіатра, що підтверджено довідкою від 14.01.2008 №146 /а.с. 39/.

30 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004 /а.с. 36-37/.

До заяви позивач додала довідку Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" від 28.11.2022 №265, у якій зазначено, що ОСОБА_1 працювала в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері з 09.10.1972 по 26.06.2002 на посаді лікаря-психіатра дитячого; робота в психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу в подвійному розмірі на підставі Закону України від 10.07.2003 №1110-IV "Про внесення зміни до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" /а.с. 38, зі звороту/.

На цій підставі позивач заявою від 30.11.2022 просила перерахувати її пенсію з урахуванням стажу роботи з 09.10.1972 по 26.06.2002 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері у подвійному розмірі.

Рішенням пенсійного органу від 05.12.2022 №15 з 01.12.2022 перераховано пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи за період з 10.10.1972 по 26.06.2002 у подвійному розмірі (59 років 05 місяців 04 дні) /а.с. 105-106/.

Позивач з 01.12.2022 по 30.11.2023 отримувала пенсію за віком, обчислення якої проводилось з урахуванням стажу роботи 79 років 04 місяці 14 днів.

Рішенням ГУПФ України в Одеській області від 30.11.2023 №15 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки на момент набуття чинності Законом від 10.07.2003 №1110-IV (15.08.2003) вона не працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я /а.с. 97/.

На цій підставі з 01.12.2023 обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 проводиться з розрахунку страхового стажу тривалістю 49 років 07 місяців 27 днів /а.с. 108-109/.

Посилаючись на неправомірність дій пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні стажу роботи з 10.10.1972 по 26.06.2002 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері у подвійному розмірі, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.11.2023 №15 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити нарахування ОСОБА_1 з 01.12.2023 пенсії у розмірі не менше 8864,00 грн (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні), з урахуванням індексації пенсії з 01.03.2024 та провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно Закону СРСР 1956 року (статті 2, 7) громадяни мали право на пенсію по старості, зокрема жінки - після досягнення віку 55 років за наявності стажу роботи не менше 20 років.

З 01.01.1992 введено в дію Закон України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", статтею 12 якого передбачено, що право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 60 Закону №1788-XII (у редакції на дату введення в дію) було передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Законом України від 10.07.2003 №1110-IV, що набрав чинності 15.08.2003, внесені зміни до статті 60 Закону №1788-XII шляхом викладення тексту статті в такій редакції: "Робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі".

01 січня 2004 року набув чинності Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

У силу пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

А відповідно до частини п`ятої цієї статті документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 06.12.1989 отримує пенсію за віком.

З 09.10.1972 по 26.06.2002 ОСОБА_1 працювала у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері на посаді дитячого лікаря-психіатра, для обчислення пенсій за віком зазначений стаж зарахований в одинарному розмірі.

Як на дату призначення позивачу пенсії за віком, так і на дату її звільнення з психіатричного закладу охорони здоров`я чинне законодавство не передбачало зарахування стажу роботи у відповідних закладах в подвійному розмірі.

15 серпня 2003 року набули чинності зміни до статті 60 Закону №1788-XII, якими передбачено зарахування роботи у психіатричних закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.

Розмір пенсії позивача станом на листопад 2022 року обчислений з урахуванням стажу роботи тривалістю 49 років 07 місяців 27 днів та становив 5086,34 грн /а.с. 108, зі звороту/.

ОСОБА_1 заявою від 30.11.2022 просила перерахувати пенсію за віком шляхом зарахування роботи з 09.10.1972 по 26.06.2002 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері на посаді дитячого лікаря-психіатра в подвійному розмірі.

Рішенням пенсійного органу від 05.12.2022 №15 з 01.12.2022 перераховано пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи за період з 10.10.1972 по 26.06.2002 у подвійному розмірі (59 років 05 місяців 04 дні), розмір пенсії за віком з 01.12.2022 склав 7713,15 грн.

З 01.12.2022 по 30.11.2023 позивач отримувала пенсію за віком, обчислення якої проводилось з урахуванням стажу роботи 79 років 04 місяці 14 днів; розмір пенсії з 01.12.2022 становив 7713,15 грн, а з 01.03.2023 - 8864,00 грн.

Однак рішенням ГУПФ України в Одеській області від 30.11.2023 №15 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки на момент набуття чинності Законом від 10.07.2003 №1110-IV (15.08.2003) вона не працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я.

На цій підставі з 01.12.2023 обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 проводиться з розрахунку страхового стажу тривалістю 49 років 07 місяців 27 днів, а розмір пенсії за віком становить 5866,32 грн.

З 01.03.2024 розмір пенсії за віком ОСОБА_1 складає 6312,03 грн.

Стосовно правомірності дій пенсійного органу щодо перегляду розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.11.2023 №15, що полягають у зменшенні тривалості страхового стажу позивача внаслідок повернення до обчислення роботи з 09.10.1972 по 26.06.2002 у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері в одинарному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 98 Закону №1788-XII перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Статтею 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до статті 102 Закону №1788-XII пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Частиною третьою статті 49 Закону №1058-IV, у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

За вищевикладених обставин колегія суддів зазначає, що підставою для перегляду розміру пенсії є виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії.

Проте у спірних відносинах така обставина відсутня, адже перерахунок пенсії ОСОБА_1 не є наслідком умисних дій позивача та/або Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у спірних відносинах підстав для перерахунку пенсії позивача з 01.12.2023 та, як наслідок, неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.11.2023 №15.

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України).

Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України.

А відповідно до частини другої згаданої статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (щодо прийнятності заяви у справі Broniowski v. Poland, заява № 31443/96, пункт 98, "Сук проти України", заява № 10972/05, пункт 22).

Європейський суд з прав людини у пункті 41 рішення від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06) зазначив: "якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви №№ 65731/01 та 65900/01, п. 54, ECHR 2005-Х)".

У пункті 70 рішення від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

У пункті 71 цього рішення зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Так, внаслідок перерахунку пенсії позивача з 01.12.2022 розмір її пенсійної виплати збільшився з 5105,48 грн до 7713,15 грн, тобто на 2607,67 грн.

Водночас після перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2023 розмір її пенсійної виплати зменшився з 8864,00 грн до 5866,32 грн, тобто на 2997,68 грн.

Колегія суддів зазначає, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2023 не є наслідком неправомірних дій позивача та/або страхувальника, а натомість проведений внаслідок виявлення пенсійним органом власної помилки.

Відповідно до пункту 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Колегія суддів зазначає, що вказана норма спрямована на недопущення зменшення розміру пенсії за результатами її перерахунку.

Залученим до матеріалів справи рішенням про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2023 підтверджено, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Тому, виходячи з наведеного вище припису пункту 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2023 з 8864,00 грн до 5866,32 грн є протиправними, оскільки не відповідають наведеному вище припису пункту 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою гарантування позивачу ефективного способу захисту порушених прав, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.11.2023 №15 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити нарахування позивачу з 01.12.2023 пенсії у розмірі не менше 8864,00 грн, з урахуванням індексації пенсії з 01.03.2024 та провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 з одночасним виходом за межі позовних вимог.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 по справі № 440/3089/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський