Справа № 607/24542/24
Суддя: Гуменний П. П.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2024 Справа №607/24542/24 Провадження №2-а/607/460/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гуменного П.П.,

секретаря с/з Захарчич Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА №3375876 від 30.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

за участю: позивача ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

1.Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА № 3375876 від 30.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вважає постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справа відносно нього підлягає закриттю.

Вказав, що 30.10.2024 він рухався по автодорозі М30 Стрий Дніпро Ізварине, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції.

Причиною зупинки стало нібито порушення правил дорожнього руху. На вимогу поліцейського він пред`явив усі необхідні документи: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак його право на ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення не було реалізоване інспектором поліції.

Зазначив, що під час розгляду справи він подав усне клопотання про перенесення розгляду за місцем його проживання, пояснивши що має намір скористатися юридичною допомогою, проте інспектор поліції незаконно відхилив таке клопотання.

Після винесення постанови інспектор також вимагав надати його військово-обліковий документ для ознайомлення і він пред`явив йому свій витяг з QR-кодом із «РЕЗЕРВ+» в мобільному додатку, на що працівник поліції відповів, що позивач перебуває «в розшуку» по їхній внутрішній базі (з подання Чортківського ТЦК) і що на місце події вже по телефону викликали представників місцевого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повідомив, що від моменту зупинки, його без складання відповідного «протоколу затримання» було незаконно затримано понад три години, тобто аж до приїзду представників місцевого ТЦК і СП, а ті в свою чергу показавши «посвідчення» у формі книжечки, чим не довели своїх законних повноважень, але намагалися витягти його з авто з метою насильної доставки до місцевого територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Вказав, що має проблеми із хребтом і проходить реабілітацію, тому в результаті одноманітного тривалого положення тіла в сидінні авто викликало у нього важкі болі в попереку і він викликав швидку. Прибула бригада швидкої допомоги і його на носилках госпіталізували до лікарні міста Козови.

Також вважає, що у розумінні ч. 2 ст. 122 КУпАП України відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або переджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Оскільки він здійснював рух по дорозі, напрямок руху не було змінено то його дії повинні були кваліфікуватися за статтею 125 КУпАП, та застосувати до нього санкцію вказаної у вигляді попередження.

Враховуючи вищевикладене, просить: 1) визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3375876 від 30.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП; 2) провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рахунок ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

2.Рух справи.

2.1. Ухвалою суду від 15.11.2024 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови серії ЕНА №3375876 від 30.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

2.2. 26.11.2024 на адресу суду надійшов письмовий відзив від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позов не визнає.

Зокрема вказано, що як прослідковується із змісту позовної заяви ОСОБА_1 не заперечує факт вчинення ним правопорушення, лише зазначає, що воно кваліфіковане не за тією нормою статті КУпАП.

На думку відповідача, у частині 2 ст. 122 КУпАП вжита словесна конструкція «порушення правил ... користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів».

Вираз «при початку руху чи зміні його напрямку» конструктивно відноситься до виразу «попереджувальними сигналами». Вираз «порушення правил ... користування зовнішніми освітлювальними приладами» існує сам по собі.

Ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України настає відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП, як вважає позивач. Тому доводи позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого правопорушення є невірними.

Окрім того, відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, які були здійсненні при документування вказаного правопорушення, на яких, на думку представника відповідача, відображено факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

Оскільки позивач дійсно допустив порушення п.п. 9.8 ПДР та норм ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотримати закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

2.3. Позивач ОСОБА_1 19.10.2024 подав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що , що порушення п. 9.8. Правил дорожнього руху згідно Кодексу України про адміністративне правопорушення має кваліфікуватися за ст. 125 КУпАП та застосовано санкцію у виді - попередження. У зв`язку з відсутністю у Позивача потреби у використанні попереджувальних сигналів (при початку руху чи зміні його напрямку) - кваліфікація за ч. 2 ст. 122 КУпАП є невірною.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву також вказано: «Стосовно побажання позивача користуватися правовою допомогою, то поліцейським жодним чином не обмежувалось таке право особи, проте така правова допомога могла бути надана лише на місці розгляду справи, а не за місцем проживання позивача та за наданим клопотанням в письмовій формі з метою уникнення маніпуляцій і неточностей».

Також вказав, що він на місці подав клопотання про перенесення справи для того, щоб скористатись юридичною допомогою, проте поліцейський протиправно відхилив його клопотання. При цьому законом не визначено, що клопотання має обов`язково подаватися у письмовій формі.

З огляду на вказане, вважає, що Інспектор грубо порушив вимоги ст. ст. 268, 278, 279 КУпАП, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

3. Позиція сторін у судовому засіданні.

3.1. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити.

3.2. Представник відповідача А.Дзюбатий у відзиві на позовну заяву, вказав, що у зв`язку із зайнятістю по службі, розгляд справи просить проводити у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

4. Норми законодавства, якими керується суд при вирішенні даної позовної заяви.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Відповідно до ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху).

Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з пункту 9.8 Правил дорожнього руху України, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Згідно п.1.10 ПДР України, денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

У відповідності до ч.2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

5. Установлені судом факти, необхідні для вирішення позовної заяви.

30.10.2024 о 16:04:08 інспектором СПД (смт Козова) відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Бей Степаном Степановичем було винесено постанову серії ЕНА №3375876 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 30.10.2024 о 15:23:25 на автодорозі М30 109 (Стрий Дніпро Ізварине 108 км) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , поза населеним пунктом смт Козова, не ввімкнувши ближнє світло фар, чим порушив п.9.8 ПДР України.

Згідно вказаної постанови його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Переглянувши відеозапис, долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву, факт скоєння позивачем правопорушення чітко прослідковується із наданого поліцейськими відеозапису «Відеореєстратор» з якого вбачається, що автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 рухався без увімкнення ближнього світла фар або режиму денних ходових вогнів.

Крім того, твердження позивача про те, що ним не було реалізовано прав передбачених ч.1 ст. 268 КУпАП в частині ознайомлення з доказами скоєного правопорушення, не знайшли свого підтвердження. Зокрема факт надання позивачу можливості на ознайомлення з відеодоказами та його подальші дії зафіксовано на відеозаписі, долученому до відзиву.

Окрім того, із відеозапису подій, вбачається, що позивачу повідомлено про причини зупинки відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ "Про національну поліцію", ознайомлено з доказами вчиненого правопорушення, оголошено про початок розгляду справи, зачитано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності та не було обмежено право позивача на юридичну допомогу. Також відображено, що позивач неодноразово здійснював телефонні дзвінки, з метою отримання необхідної йому правової допомоги.

Стосовно твердження позивача про його бажання проводити розгляд справи за його місце проживання, слід зазначити, що розгляд справи було проведено за місцем вчинення правопорушення та відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП на місці вчинення правопорушення була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

6.Висновки суду.

Застосовуючи вищевказані норми закону до установлених фактів, судом встановлено, що:

6.1. Пунктом 9.8 ПДР України, передбачено, що на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Таким чином, ближнє світло фар виступає у викладі законодавця заміною денних ходових вогнів в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу. Ближнє світло фар, тоді, коли воно використовується на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, є за своєю суттю зовнішнім освітлювальним приладом. Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Тому, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України настає відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.06.2018 року у справі № 552/1713/16-а.

При цьому, слід розрізняти порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (п. п. 19.1-19.9 ПДР) та порушення правил користування попереджувальними сигналами (п. п. 9.1-9.12) при початку руху чи зміні його напрямку.

Попереджувальні сигнали застосовуються для своєчасного інформування учасників дорожнього руху про намір виконати маневр (а), привертання уваги до транспортного засобу (б, в, г, ґ, д), виділення транспортного засобу в потоці (г, д) і попередження в небезпечних ситуаціях (б, в, г, ґ).

Таким чином, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби поза межами населених пунктів відноситься до попереджувальних сигналів, метою якого є привертання уваги до транспортного засобу, виділення транспортного засобу в потоці і попередження в небезпечних ситуаціях.

Отже, на виконання цих вимог водій може розпочати рух автомобіля лише за наявності увімкненого ближнього світла фар у світлу пору доби, а тому порушення вимог п. 9.8 ПДР, яке виявлено поза межами населеного пункту під час руху автомобіля підпадають під кваліфікацію за ч. 2 ст.122 КУпАП.

6.2. На думку позивача, поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечено право на отримання правової допомоги, що передбачено ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України. У цьому контексті, він послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, згідно з якою невжиття поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, про що заявляв водій, є порушенням прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак суд відхиляє вказані доводи позивача, так як положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Судом враховується, що санкція ч.2 ст. 122КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Водночас, суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення. Та позивач при розгляді справи на місці вчинення правопорушення мав можливість скористатися допомогою у телефонному режимі.

6.3. Враховуючи, що вина позивача у вчинені адміністративного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортним ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , 30.10.2024 поза населеним пунктом смт Козова, без ввімкненя денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнього світла фар підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови серії ЕНА №3375876 від 30.10.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Вказана постанова була винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає, працівник поліції діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За наведеного, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,ст. 9, 245, 252 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови серії ЕНА №3375876 від 30.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду складено 19.12.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Тернопільській області, , адреса місця знаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя Гуменний П.П.