Справа № 400/7443/24
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 р. № 400/7443/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовноо провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді рапорту і незвільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з загибеллю 15.11.2022 неповнорідного брата позивача ОСОБА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військової збройної агресії проти України під час воєнного стану;

- зобов`язати відповідача розглянути з урахуванням висновків суду рапорт позивача та

звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з загибеллю 15.11.2022 неповнорідного брата позивача ОСОБА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військової збройної агресії проти України під час воєнного стану;

- зобов`язати відповідача зробити відповідний розрахунок заборгованості грошового утримання (заробітної плати) позивача станом на день його звільнення з військової служби і перерахувати його на рахунок, в тому числі і створену заборгованість з дня подачі рапорту по день його звільнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.05.2024 він звернувся до командування відповідача із рапортом про своє звільнення з військової служби у зв`язку із загибеллю неповнорідного брата під час відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України під час дії воєнного стану, до якого додав копії документів, які підтверджували його родинний зв`язок із загиблим ОСОБА_2 , а також обставини та причини смерті останнього. Однак, відповідач не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби, чим, на його переконання, допустив протиправну бездіяльність.

Ухвалою від 12.08.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи частину шосту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за мобілізацією.

05.05.2024 позивач подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу чотирнадцятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що його неповнорідний брат ОСОБА_2 загинув під час забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. До рапорту позивачем було додано свідоцтва про народження його та його неповнорідного брата, копію паспорту їх матері, а також витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які підтверджують зміну прізвищ їх матері. Також, були надані докази, що неповнорідний брат позивача, ОСОБА_2 , був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 і загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військової збройної агресії проти України під час воєнного стану.

Листом від 21.05.2024 відповідач повідомив позивача, що він розглянув рапорт позивача, але через відсутність позивача в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 рішення не прийнято, також проінформовано, що йому необхідно подати рапорт «по команді» для належного його розгляду та прийняття рішення.

В подальшому, 08.06.2024 відповідачем на адресу матері позивача було направлено лист, що рапорт її сина про звільнення розглянуто, але через те, що він самовільно залишив частину та в його діях формально вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України, підстави для задоволення рапорту відсутні.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапорта про звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон № 2232) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232 встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (абзац перший частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232 до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, (у первинній редакції) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який продовжено і триває і на даний час.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232.

Так, абзацом чотирнадцятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відповідно до абзацу шістнадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Таким чином, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин- подання рапорту на звільнення від 05.05.2024 у випадку загибелі неповнорідного брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану військовослужбовець за його бажанням може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану.

У відповіді від 21.05.2024 відповідач зазначив, що рапорт позивача розглянутий, але рішення не прийнято, оскільки рапорт має подаватись «по команді», тому позивачу повторно необхідно звернутись з відповідним рапортом «по команді».

В подальшому, у листі від 08.06.2024, який відповідач направив на адресу матері позивача, зазначив, що рапорт її сина про звільнення розглянуто, але через те, що він самовільно залишив частину та в його діях формально вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України, підстави для задоволення рапорту відсутні.

Згідно з ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таким чином, цією статтею передбачено, що військовослужбовці, військова служба яких призупинена, на підставі внесення даних в ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та їх неможливо звільнити з військової служби на підставі Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та ЗУ №2232.

Суд зазначає, що в цій справі не надається оцінка здійсненню або не здійсненню позивачем дисциплінарного проступку. Спірним питанням в цих правовідносинах є: чи міг відповідач отримавши рапорт поштою від позивача розглянути його по суті чи військова служба позивача була вже призупинена.

До суду відповідачем, суб`єктом владних повноважень, на який покладено обов`язок доказування не надано доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого ст.408 КК України -Дезертирство.

Наказ військової частини НОМЕР_2 від 06.05.2024 № 127 та наказ військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2024 № 136 не містять, також відомостей щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого ст.408 КК України. Підставами для видання цих наказів стали рапорт та службовий лист.

У листі відповідача від 08.06.2024, який був надісланий матері позивача зазначено «рапорт солдата ОСОБА_1 щодо звільнення з лав Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_1 був розглянутий, під час розгляду рапорту встановлено, що вищезазанчений військовослужбовець має право на звільнення. Відповідно до пункту 233 «Про положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, військовослужбовця, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення, але враховуючи те, що у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 з 05.05.2024 по теперішній час рахується як такий, що самовільно залишив частину, та в діях якого формально вбачаються знаки правопорушення передбаченого ст. 407 КК України, підстави для задоволення рапорту відсутні». Тобто, у даному листі відповідач підтвердив наявність підстав для його звільнення, але з 05.05.2024 по теперішній час рахується як такий, що самовільно залишив частину, та в діях якого формально вбачаються знаки правопорушення передбаченого ст. 407 КК України, при цьому також не зазначає про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого ст.408 КК України.

Отже, відповідач повинен був розглянути рапорт позивача від 05.05.2024 по суті порушених в ньому питань, а саме вирішити питання про звільнення позивача з військової служби.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ та Законом України « Про військовий обов`язок і військову службу» строки розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця не передбачені та є певна прогалина в законодавстві.

Тільки Інструкцією з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі України, затверджену Наказом МО України № 370 від 26.07.2018 п.7.11 передбачено, що документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міноборони (Генеральному штабі) або структурному підрозділі, до якого надійшов документ.

Тому суд вважає за можливе застосувати ці строки для розгляду рапорту про звільнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність та не розглянув рапорт позивача по суті, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини щодо не розгляду рапорту позивача підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання звільнити позивача з військової служби та зробити відповідний розрахунок заборгованості грошового утримання (заробітної плати) позивача станом на день його звільнення з військової служби і перерахувати його на рахунок є передчасними, оскільки його рапорт про звільнення не розглянутий по суті, тому належним способом захисту позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт про звільнення позивача по суті, з урахуванням того, що позивачем надано до рапорту документи, що підтверджують, що його неповнорідний брат ОСОБА_2 загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військової збройної агресії проти України під час воєнного стану, доказів того, що військова служба позивача призупинена, оскільки порушено кримінальне провадження відносно позивача, суду не надано.

Суд відхиляє аргументи сторони відповідача, зазначенні у листах у відповідь на рапорт позивача, того, що позивачем порушено процедуру звернення із службових та особистих питань серед військовослужбовців відповідно до Статуту внутрішньої служби ЗСУ, оскільки рапорт був адресований не прямому командиру, а командиру військової частини, адже наведені вище положення чинного законодавства, що регулюють порядок та процедуру звільнення з військової служби не місять норм, які б наділяли відповідача правом ігнорувати розгляд рапортів військовослужбовців, та не здійснювати розгляд таких навіть за умови звернення до командира відповідної військової частини, а не безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Суд зауважує, що під час воєнного стану подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику хоча і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, однак не може бути підставою для його не розгляду в розумний строк .

Також, суд зауважує, що норми Положенням про проходження громадянами України військової служби в ЗСУ та Законом України « Про військовий обов`язок і військову службу» не містять ніяких застережень стосовно того, що рапорт повинен бути поданий військовослужбовцем особисто командиру, а не поштою.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 05.05.2024 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу чотирнадцятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) по суті.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 05.05.2024 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу чотирнадцятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) по суті.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов