Справа № 380/18665/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18665/24 пров. № А/857/28236/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (судді Кравціва О.Р., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/18665/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 04.09.2024 звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить скасувати постанову від 21.08.2024 ВП №74763990 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в сумі 5100,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Созанська М.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23, яке набрало законної сили 23.01.2024, визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 76% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2016 та зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.05.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74763990 на підставі виконавчого листа №380/27678/23 від 09.02.2023.

До Відділу 04.06.2024 надійшов лист боржника від 03.06.2024 №6531/61-24, відповідно до якого рішення суду у справі №380/27678/23 виконано. З 01.04.2024 розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 складає 17757,49 грн. Доплата до пенсії по рішенню суду за період з 01.01.2016 по 30.11.2019 становить 16585,83 грн. Виплата доплати буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду за рахунок Державного бюджету України.

Позивач листом від 03.07.2024 за №16882-17633/П-52/8-1300/24 повідомив ОСОБА_1 , що рішення суду у справі виконано та здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 в розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення. Також, рішенням не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. Отже, підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до зазначеної довідки виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення немає.

30.07.2024 надійшла заява стягувача ОСОБА_1 до відповідача, що рішення суду по справі №380/27678/23 боржником не виконується.

Оскільки у Відділі відсутня інформація про виконання боржником рішення суду в повному обсязі, а також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, державний виконавець 21.08.2024 відповідно до статей 63, 75 Закон України Про виконавче провадження виніс постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі №420/70/19.

Як встановлено судом вище, спір у цій справі стосується виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23, яке набрало законної сили та яким позивача зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2016, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В оскарженій постанові державний виконавець зазначив: «згідно відповіді ГУ ПФУ у Львівській області від 07.07.2024 року зазначено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/27678/23 від 09.02.2024 року на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення, отже підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до вищезазначеної довідки виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення, відсутні».

Позивач зазначає, що рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 виконано в повно обсязі, стягувачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016, виходячи з 76% від сум грошового забезпечення. Сума доплати з 01.01.2016 по 30.11.2019 складає 16585,83 грн. Оскільки рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії у вказаному розмірі, нарахування здійснено згідно чинного законодавства, яке діяло станом на час проведення перерахунку. Крім того, рішенням не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. Також, позивачем надано до суду перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду з 01.04.2024 та розрахунок на доплату, однак на думку колегії суддів такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як зазначено самим позивачем у позовній заяві рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №380/13582/22 зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 01.12.2019 перерахунок пенсії на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області №4822 від 22.07.2022. Рішення, як зазначає позивач, виконане, а сума доплати з 01.12.2019 по 31.01.2023 складає 253420,50 грн.

Водночас після виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №380/13582/22 Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення 22.12.2023 у справі №380/27678/23.

Відповідно до рішення від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 позивача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. При цьому, кінцевої дати такого перерахунку судом не встановлено.

Однак позивач здійснив перерахунок пенсії стягуюча виходячи з 76% від сум грошового забезпечення лише за період з 01.01.2016 по 30.11.2019.

Такі свої дії позивач вважає належним виконанням рішення суду, оскільки рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії у вказаному розмірі. Тому, нарахування здійснено згідно чинного законодавства, яке діяло станом на час проведення перерахунку.

Водночас суд звертає увагу позивача, що в рішенні суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 Львівський окружний адміністративний суд зазначив: Окремо суд акцентує увагу на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 76 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 справа № 686/12623/17, провадження № К/9901/849/17).

В рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №Пз/9901/58/18 (240/5401/18) Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалось при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Отже, суд вже надав оцінку діям позивача, щодо застосування при перерахунку пенсії норм, що застосуються для призначення пенсії.

Суд враховує викладені висновки при прийнятті рішення у цій справі, а позивач ігноруючи викладені висновки в рішення від 22.12.2023 у справі №380/27678/23, виконуючи навіть зазначене рішення, застосував норми що регулюються питання саме призначення пенсії.

Відповідно до наданого позивачем перерахунку з 01.04.2024 (арк.спр.17) на виконання рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 основний розмір пенсії ОСОБА_1 визначено виходячи з 70% грошового забезпечення.

Також суд критично оцінює покликання позивача, що оскільки рішенням суду не встановлено кінцеву дату перерахунку, пенсійний орган самостійно визначив таку дату.

З визначення поняття пенсія висновується, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Отже, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання пенсії, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку її виплати.

Суд звертає увагу, що розмір, підстави, порядок виплати пенсії можуть змінюватися, зокрема, у зв`язку із проведенням перерахунку на підставі додатково поданих документів самим одержувачем пенсії.

Водночас суд зазначає, що при проведенні наступних перерахунків пенсії мають враховуватись рішення судів, прийняті у справах, що стосуються такої пенсії, в тому числі щодо відсутності підстав для зменшення відсоткового значення сум грошового забезпечення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що як станом на момент винесення оскарженої постанови про накладення штрафу, так і на момент розгляду цієї справи позивачем не надано належних доказів вчинення всі необхідних дій з метою належного та повного виконання рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23, а тому оскаржувану постанову від 21.08.2024 про накладення штрафу в сумі 5100 грн. державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №380/18665/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 18.12.2024