Справа № 520/30546/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 грудня 2024 року № 520/30546/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 (п.і. АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04 серпня 2021 року по 23 жовтня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 97595 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 44 коп.

-зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 (п.і. АДРЕСА_2 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04 серпня 2021 року по 23 жовтня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 97595 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 44 коп.

-стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) на користь ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач по 04 серпня 2021 року, проходив публічну службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та у відповідності до наказу Головного управління ДСНС України в Харківській області від 04 серпня 2021 року № 318 по особовому складу, звільнений зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за п.п. 4 п. 176 Положення про проходження служби цивільного захисту особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (у зв`язку із скороченням штатів), та згідно з наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області від 04 серпня 2021 року № 318 (по особовому складу з кадрових питань) Позивача з 04 серпня 2021 року виключено зі списків особового складу.

Відповідачем не виплачувались частина грошового забезпечення Позивача, а як наслідок останньому своєчасно не здійснювались виплати належних йому сум, що стало підставою для звернення до суду з метою захисту порушених прав і інтересів.

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року ухваленого в адміністративній справі № 520/7455/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (премій згідно наказів: від 11.02.2020 №57 - 131% посадового окладу, від 10.03.2020 №92 - 131% посадового окладу, від 09.04.202 №124 - 90% посадового окладу, від 08.05.2020 №148 - 131% посадового окладу, від 06.06.2020 №180 131% посадового окладу, від 09.07.2020 №214 - 131% посадового окладу, від 11.08.2020 №249 - 131% посадового окладу, від 11.09.2020 № 276 - 131% посадового окладу, від 12.10.2020 № 302 - 131% посадового окладу, від 10.11.2020 № 329 - 131% посадового окладу, від 10.12.2020 № 361 - 131% посадового окладу, від 11.01.2021 №14 - 131% посадового окладу, від 10.02.2021 №47 - 150% посадового окладу, від 10.03.2021 №94 - 150% посадового окладу, від 13.04.2021 №139 - 150% посадового окладу, від 11.05.2021 № 175 - 150% посадового окладу, від 10.06.2021 № 220 - 150% посадового окладу, від 06.07.2021 №267 - 150% посадового окладу, надбавок за особливості проходження служби згідно наказів від 11.01.2020 №16 - 50%, від 14.01.2021 № 17 - 50 %), грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період 29.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020, з 01.01.2021 по 04.08.2021, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, зобов`язано Відповідача здійснити Позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду Відповідач здійснив нарахування належних Позивачу сум, які виплатив 23 жовтня 2024 р., тобто Позивачу була виплачена частину недоотриманого грошового забезпечення лише 23 жовтня 2024 р., але Відповідач не нарахував та не виплатив Позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби з 04 серпня 2021 року (дата виключення з кадрів ДСНС України) по 23 жовтня 2024 р. (по час повного розрахунку), тому Відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач вважає, що бездіяльність Відповідача щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 04 серпня 2021 року (з дня виключення зі списків особового складу) по 23 жовтня 2024 р. (по час повного розрахунку) є протиправною, тому зазначена протиправність підлягає визнанню у судовому порядку, а Відповідач - зобов`язаний вчинити зазначені дії,що стало підставою звернення до суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю гарантується та захищається законом.

Поряд з цим у відповідності до ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Окрім того, у відповідності до статей 17, 46 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у військових формуваннях. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтями 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції. Тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення. Щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеним у ст. 46 Основного Закону України (абз. 2, 3 и. З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 р. № 12-р/2018).

У відповідності до статті 125 Глави 28 Кодексу цивільного захисту України від 2 жовтня 2012 року № 5403Л/І (зі змінами та доповненнями) держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. Виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із списків особового складу органу (підрозділу) цивільного захисту.

Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Порядок і умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу, визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення а одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 р. № 623 (зі змінами та доповненнями), проте зазначеними нормативними актами не врегульоване порядок, умови та розмір виплати особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені.

Слід зауважити, що Конституційним Судом України в рішення від 07 травня 2002 року ухваленого в справі № 8-рп/2002 за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зроблено висновок, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними, тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Статтею 101 Кодексу цивільного захисту України від 2 жовтня 2012 року № 5403-УІ (зі змінами та доповненнями) визначено, що порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 11-12 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593 (зі змінами та доповненнями) служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою. Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.

Судом встановлено, що Відповідачем видано наказ Головного управління ДСНС України у Харківській області від 04 серпня 2021 року № 318 «Про кадрові питання», яким Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 04.08.2021 року, тобто вказана дата є останнім днем служби, а фактичний остаточний розрахунок при звільненні проведено 23 жовтня 2024 року.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено обов`язок роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Приписами ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (в редакції до 19 липня 2022 року) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, статті 116, 117 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції.

У відповідності до нової редакції, що почала діяти з 19 липня 2022 року визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь- якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті, тобто 6 місяців.

Вказаний правовий порядок спрямований на забезпечення належних фінансових умов для працівників, що звільняються та звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, всі суми належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Суд вказує, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 року прийнятої у справі №240/11214/19 зробила висновок щодо можливості застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Аналогічний за змістом правовий висновок щодо застосування норм Кодексу законів про працю України при вирішенні питання відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, викладений у постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року прийнятої у справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року прийнятої у справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року прийнятої у справі №826/15235/16.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року прийнятої у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, усі виплати при звільненні відноситься до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України та застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності застосовується у разі нездійснення фактичного розрахунку на день звільнення.

Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року прийнятої у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Окремо слід зауважити, що відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій, що спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Приймаючи до уваги, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, тоді як механізм індексації має універсальний характер. Насамперед, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року прийнятої по справі №240/11439/19 дійшов висновку, що індексація є складовою заробітної плати.

Ураховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що в день звільнення Позивачу (під час розрахунку) не було виплачено індексацію грошового забезпечення та інші види грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільнені, частину матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, частину грошової допомоги на оздоровлення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій тощо), тому в подальшому Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності та стягнення належних йому сум грошового забезпечення.

Як вже встановлено судом, судовим рішенням Відповідача зобов`язано здійснити Позивачу перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (премій згідно наказів: від 11.02.2020 №57 - 131% посадового окладу, від 10.03.2020 №92 - 131% посадового окладу, від 09.04.202 №124 - 90% посадового окладу, від 08.05.2020 №148 - 131% посадового окладу, від 06.06.2020 №180 131% посадового окладу, від 09.07.2020 №214 - 131% посадового окладу, від 11.08.2020 №249 - 131% посадового окладу, від 11.09.2020 № 276 - 131% посадового окладу, від 12.10.2020 № 302 - 131% посадового окладу, від № 329 - 131% посадового окладу, від 10.12.2020 № 361 - 131% посадового окладу, від 11.01.2021 №14 - 131% посадового окладу, від 10.02.2021 №47 - 150% посадового окладу, від 10.03.2021 №94 - 150% посадового окладу, від 13.04.2021 №139 - 150% посадового окладу, від 11.05.2021 № 175 - 150% посадового окладу, від № 220 - 150% посадового окладу, від 06.07.2021 №267 - 150% посадового окладу, надбавок за особливості проходження служби згідно наказів від 11.01.2020 №16 - 50%, від 14.01.2021 № 17 - 50 %), грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період 29.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020, з 01.01.2021 по 04.08.2021, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, вказаним рішенням зобов`язано Відповідача здійснити Позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року ухваленого у справі № 520/7455/24, суми грошового забезпечення у розмірі 90042,71 грн. (фактично виплачена) виплачені Позивачеві 23 жовтня 2024 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 117 КЗпП, оскільки на момент звільнення Позивачу не було виплачені всі належні йому суми і розмір таких сум був спірним, тому у Відповідача виник обов`язок виплатити Позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку але не більше як за шість місяців, що останнім не виконано тим самим допущено бездіяльність.

У відповідності до приписів п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2023 р. № 957) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 5 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623 визначено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Якщо в період, за який виплачується грошове забезпечення, за правилами, викладеними в цьому пункті, особа рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту набуває права на встановлення надбавки за вислугу років, а також інших додаткових видів грошового забезпечення, за час із дати виникнення цього права грошове забезпечення виплачується з урахуванням таких змін.

Суд вказує, що днем звільнення його з військової служби є 04 серпня 2021 року (день виключення зі списків особового складу), а відповідно двома попередніми місяцями перед звільненням є червень та липень 2021 року, а згідно із Перерахунком розміру грошового забезпечення відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 рок по справі № 520/7455/24 за період з 29.01.2020 по 04.08.2021 року, що додана до позову, виплачене грошове забезпечення становить за червень 2021 року становить 16177,50 грн. та за липень 2021 року - 16177,50 грн..

Грошове забезпечення Позивача за два повних місяця перед звільненням становить 32355,00 грн. (16177,50 грн. + 16177,50 грн.), а відповідно середньомісячна заробітна плата (грошове забезпечення) Позивача становила 16177,50 грн. (16177,50 грн. + 16177,50)/2).

Так, у червні і липні 2021 року було всього 61 день, отже середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) Позивача за два повних місяці служби складає 530,41 грн. (16177,50 грн. + 16177,50 грн.)= 32355,00 грн./61), що є вихідними даними для обрахування середнього заробітку, який підлягає виплаті Позивачу в якості відшкодування.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі необхідно умовно поділити на 2 частини: до набрання чинності законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (викладення в новій редакції ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України) - 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 04 серпня 2021 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року до 09 липня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, а також від 15 лютого 2024 року № 420/11416/23.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, а також від 15 лютого 2024 року № 420/11416/23.

З огляду на норми чинного законодавства та усталену судову практику щодо застосування норм матеріального права середній заробіток, що підлягає сплаті Позивачу необхідно обраховувати за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, тобто за 184 дні.

Ураховуючи вищенаведене Позивач зазначає, що у Відповідача виник обов`язок виплати працівнику (Позивачу) його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто середній заробіток повинен бути виплачений Позивачу за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, а саме за 184 дні, що складає 97595,44 грн. (530,41 X 184).

За таких обставин, з вини Відповідача при звільненні, невиплачені належні Позивачу суми грошового забезпечення у строки визначені ст. 116 КЗпП, а тому в Відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати Позивачу його середній заробіток за шість місяців у сумі 97595,44 грн., який останнім не виконаний, тим самим допущена протиправна бездіяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 (п.і. АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04 серпня 2021 року по 23 жовтня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 97595 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 44 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 (п.і. АДРЕСА_2 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04 серпня 2021 року по 23 жовтня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 97595 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 44 коп.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 8) на користь ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 (п.і. АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968 (дев`ятьсот шістдесят вісім) грн.96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.