Справа № 380/11441/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Львівсправа № 380/11441/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Давид О.Ю., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача-1: представник Іваськевич Х.І.

відповідача-2: представник Іваськевич Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Офісу Генерального прокурора (відповідач 1 - Офіс Генерального прокурора,), Закарпатської обласної прокуратури (відповідач 2 - Закарпатська обласна прокуратура), в якому, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимоги від 15.03.2021, просить:

- визнати протиправними та скасувати накази Генерального прокурора №420к від 29.10.2020 та №421к від 29.10.2020 «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 29.10.2020 №420к», якими ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області та органів;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури;

- стягнути усі виплати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював в органах прокуратури на посаді заступника прокурора Закарпатської області протягом останніх 3-х років. Згідно Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-IX), а також відповідно до розробленого на його виконання Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (далі Порядок №221), проводилась атестація прокурорів. Наголосив, що ним успішно було пройдено три етапи атестації, які полягали у складанні іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, та складанні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, а також співбесіди. Однак, наказом Генерального прокурора №420к від 29.10.2020 року, з уточненнями, внесеними наказом №421к від 29.10.2020, позивача звільнено з займаної посади керуючись п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (надалі - Закон України «Про прокуратуру»), та п.п. 4 п. 19 ІІ розділу Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону.

Позивач уважає, що оскаржувані накази №420к та №421к є протиправними, незаконними та такими, що прийняті з грубим порушенням норм чинного законодавства і порушують конституційні права позивача, а тому підлягають скасуванню.

Крім того, позивач зазначив, що 03.10.2019 наказом Генерального прокурора України №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, яка проведена відповідно до пунктів 7-17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Отже, на переконання позивача, станом на 29.10.2020 відсутні правові підстави для звільнення як на підставі ст. ст. 9, 41, 51 Закону України «Про прокуратуру», так і на підставі процедури, передбаченої п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

На думку позивача, вищевикладене підтверджує протиправність дій Генерального прокурора, керівника прокурори області, які допустили порушення норм спеціального законодавства, що безпосередньо стосується повноваження прокурора області за посадою. Зазначені протиправні дії супроводжувались проявами упередженості стосовно позивача як заступника прокурора області та вчинялись з метою подальшого незаконного звільнення з адміністративної посади, за те, що позивач працював на адміністративній посаді з попереднім керівником та успішно пройшов тестування і співбесіду.

Позивач зазначив, що його звільнення з адміністративної посади відбувалося з ініціативи прокурора Закарпатської обласної прокуратури з перевищенням повноважень, яке ґрунтувалось на суб`єктивних підставах та полягало в дискримінаційному ставленні до нього як заступника прокурора області. В подальшому керівник Закарпатської обласної прокуратури області скерував подання про звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади до Генерального прокурора, України, хоча, на переконання позивача, таких повноважень у нього не було, адже позивач ніколи не перебував у підпорядкуванні керівництва Закарпатської обласної прокуратури. Подання стало підставою для звільнення позивача як з адміністративної посади відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та з органів прокуратури в цілому. В свою чергу Генеральний прокурор, на думку позивача, в порушення конституційних, трудових прав позивача, передбачених п. 9 ч. 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», прийняв рішення про незаконне звільнення.

У відповіді на відзив позивач підтримав мотиви, наведені у позовній заяві.

Також у письмових поясненнях від 03.12.2024 позивач зазначив, що під час повторного розгляду справи встановлено, що після успішного проходження ОСОБА_1 атестації, на момент пропозиції останньому вакантних посад в новоутвореній прокуратурі, були вакантними усі адміністративні посади прокурорів, в тому числі посада заступника керівника обласної прокуратури, рівнозначну якій, а саме посаду заступника прокурора області обіймав позивач на той час.

Також встановлено, що позивач мав достатній досвід роботи у сфері права для зайняття усіх вакантних адміністративних посад в обласній прокуратурі. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в п. 59 постанови суду касаційної інстанції від 17 квітня 2024 року у даній справі.

Однак, будь-які із цих адміністративних (вакантних) посад позивачу запропоновані не були, що у свою чергу виключало можливість надання ним згоди на переведення (призначення) на ці посади, як необхідну передумову для внесення керівником суб`єкта призначення подання до Комісії та його подальшого розгляду.

Щодо посилання відповідачів на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 500/925/21, вважає такі нерелевантними, адже вони зроблені у справі з іншими фактичними обставинами (тобто у справі з неподібними правовідносинами), а також з огляду на дату прийняття цієї постанови та постанови у справі, що розглядається, враховуючи загальноприйняту ієрархію висновків суду касаційної інстанції, підлягає до застосування висновок у справі, постанова в якій прийнята пізніше, над раніше сформульованим висновком (тобто постанова КАС ВС від 17.04.2024 року у справі №380/11441/20).

В зв`язку з цим, окремо звертає увагу, що в постанові суду касаційної інстанції у справі, що розглядається такий не доходив жодних висновків як щодо дискреції керівника суб`єкта призначення у питанні призначення заступника керівника обласної прокуратури, так і щодо того, що на таку посаду може бути призначений лише прокурор, котрий переведений на посаду прокурора в обласну прокуратуру.

Щодо згаданої дискреції керівника про призначення на посаду, позивач зауважує, що така є наслідком дотримання процедури переведення (призначення) на відповідну посаду, у порядку визначеному законодавством, зокрема Положенням № 190. Водночас, у даній справі судом касаційної інстанції звернуто увагу на те, що пропозиція прокурору вакантних посад (в тому числі адміністративних) є не правом, а обов`язком такої особи, чого у цій справі відповідачем не дотримано.

Враховуючи наведене, позивач вважає накази № 420к, №421к від 29.10.2021 з вищевказаних підстав протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі - Закарпатська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора подали відзиви на позовну заяву та письмові пояснення. Зазначили, що з оскаржуваним наказом позивач ознайомлений 29.10.2020. Крім цього, 16.09.2020 та 19.10.2020 позивача повідомлено про новоутворені вакантні та тимчасово вакантні посади, від переведення на які позивач відмовився, про що складено відповідні акти комісією Закарпатської обласної прокуратури.

Відповідачі також зазначили про те, що позивач відмовився обійняти вакантні посади Закарпатської обласної прокуратури, в той же час посаду заступника керівника прокуратури позивач обійняти не міг, так як подання на його призначення подано не було, а посада не була вакантною. Таким чином, згідно вимог Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-IX), а також відповідно до розробленого на його виконання Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (далі Порядок №221), незважаючи на успішне проходження атестації ОСОБА_1 відмовився від запропонованих вакантних посад, а тому його було правомірно звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач 1 також наголосив, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 Закону № 1697-VІІ не передбачено жодних обов`язків Генерального прокурора щодо пропонування вакантних посад прокурорам органів прокуратури. Також вказана норма жодним чином не виокремлює коло осіб, які вважаються персонально попередженими про майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону№ 1697-VІІ.

Також відповідачі зазначили, що жодним нормативним актом не передбачено, що керівник обласної прокуратури зобов`язаний пропонувати призначити на адміністративні посади лише тих працівників, які раніше обіймали адміністративні посади. А Верховий Суд, повертаючи справу на новий судовий розгляд, звернув увагу, що спеціальним законодавством не встановлено, що прокурору, який успішно пройшов атестацію, обов`язково пропонується адміністративна посада.

Крім того, Закон № 113-ІХ не містить положень щодо обов`язкової пропозиції рівнозначної посади або щодо обов`язкової пропозиції особі, яка обіймає адміністративну посаду, саме іншої адміністративної посади. Навпаки, Закон № 113-ІХ передбачав зайняття адміністративної посади лише після схвалення кандидатури Комісією з добору керівного складу. Згідно з пунктом 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» прокурор може бути переведений лише на посади прокурора, а не на адміністративну посаду.

В обґрунтування своєї позиції відповідачі просять врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 500/925/21.

Відповідачі вказують, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Вищенаведене відповідає сталій практиці Верховного Суду.

Таким чином, на думку відповідачів, наказом Генерального прокурора від 29.10.2020 № 420к зі змінами від 29.10.2020 № 421к, відповідно до вимог ст. 9, п. 2 ч. 2 ст. 41 № 1697-VІІ, пп. 4 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ ОСОБА_1 правомірно звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області та органів прокуратури, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 у справі №380/11441/20 є безпідставним і підлягає відмові у задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі №380/11441/20 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 скасовано. Справу №380/11441/20 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 17 травня 2024 року прийнято матеріали справи №380/11441/20 до провадження і призначено підготовче судове засідання. Витребувано в Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури пояснення стосовно того, чи: була вакантною посада заступника прокурора Закарпатської області та чи мав позивач достатній досвід роботи у сфері права для зайняття відповідної посади в обласній прокуратурі; направлялися Комісії з добору керівного складу органів прокуратури матеріали ОСОБА_1 для розгляду його кандидатури на вказану адміністративну посаду; були в Закарпатській обласній прокуратурі інші вакантні посади (у тому числі адміністративні), які міг обійняти позивач, і чи пропонувалися ці посади позивачу, разом з доказами на їх підтвердження. Запропоновано учасникам справи подати пояснення із урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року.

В судовому засіданні 02.07.2024 ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідачів, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності із урахуванням висновків Верховного Суду у даній справі, викладених у постанові від 17 квітня 2024 року, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Наказом Генерального прокурора України від 10.10.2016 №242к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника прокурора Закарпатської області.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» та наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» з 11.09.2020 припинено функціонування Прокуратури Закарпатської області та розпочала роботу Закарпатська обласна прокуратура.

Зважаючи на успішне проходження атестації ОСОБА_1 , Закарпатською обласною прокуратурою у складі комісії під головуванням керівника Закарпатської обласної прокуратури Казака Д., позивачеві надано пропозиції вакантних посад у Закарпатській обласній прокуратурі, а саме: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні; прокурора відділу нагляду за додержанням законів, які ведуть боротьбу з ОЗГ, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних справах ДБР та тимчасово вакантну посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції.

16.09.2020 складено акт про відмову у підписанні письмової пропозиції про призначення ОСОБА_1 на запропоновані вакантні та тимчасово вакантні посади прокурора в Закарпатській обласній прокуратурі.

19.10.2020 повторно складено акт про відсутність наміру ОСОБА_1 обійняти вказані посади.

Наказом Генерального прокурора від 29.10.2020 №420к зі змінами, унесеними наказом від 29.10.2020 №421к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.10.2020.

Не погоджуючись із указаними наказами, позивач звернувся до суду.

Спір у цій справі виник у зв`язку із звільненням прокурора, який успішно пройшов атестацію, із органів прокуратури внаслідок відмови обійняти запропоновані посади в обласній прокуратурі, які не були рівнозначними посаді, яку позивач обіймав у регіональній прокуратурі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд застосував наступні норми права.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 4 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом №1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-ІХ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності з 25.09.2019, передбачено реформу системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697-VII були внесені зміни.

У тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур уважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому розділом.

Відповідно до пункту 18 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України «Про прокуратуру», не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

Пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з пунктом 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 7-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» [у тому числі заступника керівника обласної прокуратури (пункт 8 частини першої статті 39 вказаного Закону)], здійснюється керівником обласної прокуратури щодо адміністративних посад прокурорів у відповідній обласній прокуратурі та в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Призначення на посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» [у тому числі заступника керівника обласної прокуратури (пункт 8 частини першої статті 39 вказаного Закону)], здійснюється після відповідного схвалення Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, склад і положення про яку затверджуються Генеральним прокурором.

Повноваження Комісії з добору керівного складу органів прокуратури (далі Комісія), процедуру її формування та порядок роботи передбачені Положенням про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора від 16.12.2019 № 335 (далі Положення №335).

Відповідно до пункту 2 Положення №335 до повноважень Комісії належить схвалення призначення прокурорів на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» [у тому числі заступника керівника обласної прокуратури (пункт 8 частини першої статті 39 вказаного Закону)].

Призначення на вказані посади здійснюється Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури в межах повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», після відповідного схвалення Комісією.

Пунктом 12 Положення №335 передбачено, що розгляд питання про схвалення призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» [у тому числі заступника керівника обласної прокуратури (пункт 8 частини першої статті 39 вказаного Закону)], здійснюється Комісією на підставі подання відповідно Генерального прокурора або керівника обласної прокуратури щодо кандидата.

Відповідно до пунктів 13 і 15 Положення №335 під час вирішення питання щодо схвалення призначення на адміністративну посаду Комісія бере до уваги професійні та морально-ділові якості кандидата, а також його управлінсько-організаторські здібності. Під час вирішення питання щодо схвалення призначення на адміністративну посаду Комісія розглядає подані документи і проводить співбесіду з кандидатом із метою визначення його професійних та морально-ділових якостей, а також управлінсько-організаторських здібностей.

Згідно з пунктом 17 Положення №335 за результатами проведення співбесіди Комісія ухвалює одне з таких рішень: про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду чи про відмову у схваленні призначення кандидата на адміністративну посаду.

Рішення про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів Комісії. Член Комісії має право голосувати «За» чи «Проти» рішення Комісії. Якщо рішення про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду не набрало чотирьох голосів, Комісія ухвалює рішення про відмову у схваленні призначення кандидата на адміністративну посаду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №280/5176/20 дійшов висновку, що Законом № 113-ІХ визначено безальтернативну умову переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займали посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах на посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, а саме лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим Законом. При цьому, визначальною підставою для переведення прокурора на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах є рішення відповідної кадрової комісії про успішне проходження прокурором атестації.

Щодо доводів сторін в частині порядку пропозиції посади прокурору, який успішно пройшов атестацію, суд враховує наступне.

Загальні умови переведення прокурора у разі успішного проходження ним атестації на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі визначено у пункті 18 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, а особливості призначення цих прокурорів на адміністративні посади у пункті 22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

З аналізу пункту 18 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX випливає, що прокурори, які успішно пройшли атестацію, за умови наявності вакансії та письмової згоди, переводяться на посаду в Офісі Генерального прокурора Генеральним прокурором, а в обласній та окружній прокуратурі керівником обласної прокуратури. Пропозиція посади прокурорам здійснюється з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону № 1697-VII.

Друге речення пункту розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX дає підстави для висновку, що переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності Законом № 113-IX.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у даній справі, зазначив, що суд уважає, що прокурору, який успішно пройшов атестацію, має бути запропонована посада в органі прокуратури того ж рівня, що і орган прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду день набрання чинності Законом №113-IX. Тобто, прокурору, який проходив службу в регіональній прокуратурі, пропонується посада у відповідній обласній прокуратурі.

Як виключення, у разі відсутності вакансії в органі прокуратури того ж рівня, що і орган прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду день набрання чинності Законом № 113-IX, або у разі невідповідності прокурора вимогам щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону № 1697-VII, прокурору може бути запропонована посада в іншому рівнозначному органі прокурати (в іншій обласній чи окружній прокуратурі), у вищому або нижчому щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності Законом № 113-IX.

Загально окресливши умови переведення прокурорів, які пройшли атестацію, в межах системи органів прокуратури (наявність вакансії, наявність необхідно стажу роботи в галузі права), законодавець у Законі № 113-IX не передбачив критеріїв, відповідно до яких суб`єкт призначення, з-поміж вакантних посад, визначає конкретну посаду (посади), що пропонуються прокурору у зв`язку з успішним проходженням атестації.

У пояснювальній записці до проєкту Закону № 113-IX було вказано, що законопроєкт спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроєкту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Отже, ключовою метою Закону № 113-IX є кадрове перезавантаження органів прокуратури, досягнення якої мало забезпечуватися: очищенням лав прокурорів від осіб, які не відповідають вимогам доброчесності і професійності; формуванням за наслідками атестації високопрофесійного і доброчесного корпусу прокурорів; надання можливості для всіх кандидатів із вищою юридичною освітою та стажем роботи у сфері права брати участь у відборі на заміщення посад в усіх органах прокуратури, які з`явилися після звільнення прокурорів за власним бажанням, неуспішного проходження прокурорами атестації або з інших підстав.

При вирішенні даного спору, суд також враховує, що Законом №113-IX статтю 40 Кодексу законів про працю України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Закон № 1697-VII не містить положень, які б у питанні переведення прокурорів, що успішно пройшли атестацію, відсилали б до порядку пропозиції посад, що передбачений статтею 49-2 Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд у п. 59 постанови від 17 квітня 2024 року у даній справі наголосив, що, з урахуванням викладеного Суд уважає, що прокурорам, які пройшли атестацію та підтвердили свою професійну компетентність, відповідність вимогам до професійної етики та доброчесності має бути забезпечена рівна можливість обійняти вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах, у зв`язку з чим прокурору, який успішно пройшов атестацію, має бути запропоновано вакантну посаду в органі прокуратури того ж рівня, що відповідає його стажу роботи у сфері права, знанням та досвіду, у тому числі вакантну адміністративну посаду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача з 10.10.2016 призначено на посаду заступника прокурора Закарпатської області.

П`ятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур 09.07.2020 ухвалено рішення № 7 про успішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Закарпатською обласною прокуратурою у складі комісії під головуванням керівника Закарпатської обласної прокуратури Казака Д., позивачеві 16.09.2020 надано пропозиції вакантних посад у Закарпатській обласній прокуратурі, а саме: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні; прокурора відділу нагляду за додержанням законів, які ведуть боротьбу з ОЗГ, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних справах ДБР та тимчасово вакантну посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції.

16.09.2020 складено акт про відмову у підписанні письмової пропозиції про призначення ОСОБА_1 на запропоновані вакантні та тимчасово вакантні посади прокурора в Закарпатській обласній прокуратурі.

19.10.2020 повторно складено акт про відмову ОСОБА_1 у підписанні письмової пропозиції про призначення на запропоновані вакантні та тимчасово вакантні посади прокурора в Закарпатській обласній прокуратурі.

До Офісу Генерального прокурора 19.10.2020 надійшло подання керівника Закарпатської обласної прокуратури від 19.10.2020 № 07-188вих-20 про звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника прокурора Закарпатської області.

Як наслідок, спірним наказом Генерального прокурора від 29.10.2020 №420к зі змінами, унесеними наказом від 29.10.2020 №421к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.10.2020.

Суд зазначає, що пунктом 22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX встановлені особливості призначення прокурорів на адміністративні посади, суть яких полягає у тому, що призначення на такі адміністративні посади в обласних прокуратурах як керівник обласної прокуратури (підпункт 6 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII), перший заступник керівника обласної прокуратури (пункт 7 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII), заступник керівника обласної прокуратури (пункт 8 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII); керівник підрозділу обласної прокуратури (пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII) здійснюється лише за умови схвалення відповідної кандидатури Комісією з добору керівного складу органів прокуратури. При цьому оцінку кандидата на адміністративну посаду Комісія здійснює на підставі подання керівника обласної прокуратури.

Отже, указаний пункт встановлює умову, за якої прокурора може бути призначено на адміністративну посаду. З системного аналізу положень Закону № 113-IX у взаємозв`язку із нормами Положення №335 дає підстави для висновку, що розгляд питання про призначення прокурора на вакантну адміністративну посаду (у тому числі розгляд кандидатури Комісією з добору керівного складу органів прокуратури) неможливий без надання прокурору пропозиції її обійняти.

Таким чином схвалення кандидатури прокурора Комісією з добору керівного складу органів прокуратури не є передумовою для пропозиції прокурору, який успішно пройшов атестацію, вакантних посад, зокрема адміністративних.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи відповідачів, що призначення на адміністративну посаду прокурора, станом на вересень 2020 року здійснювалося виключно після переведення до новоствореної Закарпатської обласної прокуратури прокурора, який успішно пройшов атестацію та схвалення такої кандидатури Комісією з добору керівного складу органів прокуратури.

Адже, у спірному випадку йдеться саме щодо «пропозиції вакантних посад прокурору», який успішно пройшов атестацію, а не «призначення прокурора на адміністративну посаду», як помилково ототожнюють відповідачі.

Як виснував Верховний Суд у п. 63 постанові від 17 квітня 2024 року у даній справі, частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в Прокуратурі Закарпатської області позивач обіймав посаду заступника прокурора Закарпатської області, проте аналогічну посаду в Закарпатській обласній прокуратурі йому не пропонували. Однак спеціальним законодавством не встановлено, що прокурору, який успішно пройшов атестацію, обов`язково пропонується адміністративна посада.

Тобто, Верховний Суд наголосив, що у межах спірних правовідносин позивачу не обов`язково пропонується виключно рівнозначна адміністративна посада, аналогічна тій, яку він обіймав.

На виконання висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 380/11441/20, судом встановлено наступне.

Відповідно до долучених до матеріалів справи списків вакантних посад в Закарпатській обласній прокуратурі з 18.09.2020 по 23.10.2020, затвердженого штатного розпису Закарпатської обласної прокуратури станом на 11.09.2020 (а.с. 125-197 т. 1), а також, як слідує зі змісту письмових пояснень відповідача 2 від 30.05.2024 № 15-670-21, в органах Закарпатської обласної прокуратури вакантними та тимчасово вакантними були наступні адміністративні посади:

- Перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури;

- Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Заступник начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу представництва інтересів держави в суді Закарпатської обласної прокуратури;

- Заступник начальника відділу представництва інтересів держави в суді Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу кадрової роботи та державної служби Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу організаційного та правового забезпечення Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу міжнародно-правового співробітництва Закарпатської обласної прокуратури;

- Начальник відділу організації прийому громадян розгляду звернень та запитів Закарпатської обласної прокуратури.

Крім цього, в Закарпатській обласній прокуратурі були наявні інші вакантні посади прокурорів станом на 18.09.2020, 25.09.2020 та 16.10.2020 в кількості 7 посад.

Також, як слідує зі змісту письмових пояснень відповідача 2 від 30.05.2024 № 15-670-21, що пропозиції стосовно позивача для розгляду його кандидатури на посаду заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури чи іншу адміністративну посаду до Комісії з добору керівного складу органів прокуратури не направлялися, вказаною Комісією питання про схвалення призначення ОСОБА_1 на вказані посади не розглядалось та відповідно рішення про призначення його на такі посади не ухвалювалось. З наведених підстав, позивачу оцінка достатності досвіду роботи у сфері права для зайняття вказаних адміністративних посад в обласній прокуратурі, не надавалась.

Як зазначено судом вище, позивач з 10.10.2016 працював на посаді заступника прокурора Закарпатської області, також ОСОБА_1 09.07.2020 успішно пройдено атестацію прокурорів регіональних прокуратур, що свідчить про достатній стаж роботи у сфері права, а також наявність знань та відповідного досвіду роботи.

Водночас, як встановлено судом та не заперечувалось відповідачами, позивачеві надано пропозиції лише щодо трьох вакантних посад у Закарпатській обласній прокуратурі, а саме: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні; прокурора відділу нагляду за додержанням законів, які ведуть боротьбу з ОЗГ; прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних справах ДБР та однієї тимчасово вакантної посади - прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції.

Жодна із вакантних адміністративних посад, які міг обійняти позивач, перерахованих вище, відповідачем 2 не була запропонована ОСОБА_1 , що у свою чергу виключало можливість надання ним згоди на переведення (призначення) на ці посади, як необхідну передумову для внесення керівником суб`єкта призначення подання до Комісії та його подальшого розгляду. Більше того, інші вакантні посади прокурорів також не були запропоновані позивачеві.

Будь-яких обґрунтувань та мотивів щодо неможливості запропонувати позивачу вказані вакантні посади відповідачами не надано. Суд також за доцільне зауважити, що пропозиція вакантних посад не може бути обмежена довільним розсудом відповідача 2.

В той же час, наявність певних перешкод для пропонування відповідної вакантної посади (відсутність досвіду, стажу роботи чи ін.) має бути належним чином аргументована для можливості оскарження такого рішення.

Верховний Суд вже роз`яснював, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Суд наголошує, що немотивована позиція відповідача 2, чому позивачу неможливо запропонувати інші наявні вакантні посади у Закарпатській обласній прокуратурі, у будь-якому разі не може тягнути за собою вкрай негативні наслідки для позивача у вигляді його звільнення з посади.

Із урахуванням встановлених обставин та правових висновків суду касаційної інстанції у даній справі, суд констатує, що відповідачем 2 не була забезпечена рівна можливість обійняти вакантні посади прокурорів в Закарпатській обласній прокуратурі, адже позивачу, який успішно пройшов атестацію, має бути запропоновано вакантну посаду в органі прокуратури того ж рівня, що відповідає його стажу роботи у сфері права, знанням та досвіду, у тому числі вакантну адміністративну посаду.

Важливо також зазначити, що принцип рівності має універсальний характер та однаково повинен дотримуватися у своїй діяльності всі суб`єкт владних повноважень, які забезпечують виконання множинних функцій держави.

При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Аналогічне положення міститься в п. 3 Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 р. №R(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень органами адміністративної влади, згідно з якими приймаючи конкретне рішення, адміністративний орган влади зобов`язаний діяти, зокрема, з дотриманням принципу рівності перед законом, не допускати несправедливої дискримінації.

В обґрунтування своєї позиції відповідачі покликаються на правові висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 500/925/21 та вказують, що призначення на адміністративні посади прокурорів у випадках та порядку, встановлених Законом №1697-VII є дискреційними повноваженнями керівника обласної прокуратури, а подавши заяву про переведення та намір пройти атестацію, позивач був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування, а також, маючи відповідну фахову освіту й досвід професійної діяльності, усвідомлював наслідки ненадання, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в обласній прокуратурі, зокрема такі наслідки, як звільнення з посади прокурора з підстав, визначених Законом №113-IX.

Суд відхиляє такі доводи відповідачів, з огляду на наступне.

По-перше, щодо посилання відповідачів на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 500/925/21, такі не є релевантними до обставин даної справи, адже вони зроблені у справі з іншими фактичними обставинами (тобто у справі з неподібними правовідносинами).

Так, у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 500/925/21, Верховний Суд зазначив, що призначення на адміністративні посади прокурорів у випадках та порядку, встановлених Законом №1697-VII є дискреційними повноваженнями керівника обласної прокуратури

У даній справі Верховний Суд у п. 61 постанови від 17 квітня 2024 зазначив, що з системного аналізу положень Закону № 113-IX у взаємозв`язку із нормами Положення №335 дає підстави для висновку, що розгляд питання про призначення прокурора на вакантну адміністративну посаду (у тому числі розгляд кандидатури Комісією з добору керівного складу органів прокуратури) неможливий без надання прокурору пропозиції її обійняти.

Суд повторно наголошує, в межах спірних правовідносин йдеться саме щодо «пропозиції вакантних посад прокурору», який успішно пройшов атестацію, а не «призначення прокурора на адміністративну посаду».

У справі, що розглядається, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 має бути запропоновано вакантну посаду в органі прокуратури того ж рівня, що відповідає його стажу роботи у сфері права, знанням та досвіду, у тому числі вакантну адміністративну посаду.

По-друге, суд враховує висновки Верховного Суду у даній справі в силу імперативних норм ч. 5 ст. 242 КАС України, а також з огляду на дату прийняття постанови 28 вересня 2023 року у справі № 500/925/21 та постанови у справі, що розглядається, враховуючи загальноприйняту ієрархію висновків суду касаційної інстанції, підлягає до застосування висновок у справі, постанова в якій прийнята пізніше.

З урахуванням наведеного вище, що суд дійшов висновку, що оскаржувані накази №420к та №421к від 29.10.2020 прийняті відповідачем 1 без урахування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КАС України, тобто не з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, не пропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а отже, такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської обласної прокуратури з дня звільнення та в органах прокуратури, а також позовних вимог про зобов`язання виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Нормами Законів № 1697-VII та № 113-ІХ, не врегульовано процедуру поновлення на посаді прокурора в разі його незаконного звільнення, а тому з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення суд повинен застосувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП України.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Відтак, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, суд звертає увагу, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Питання щодо поновлення працівника саме на попередній роботі, а не у новоствореному органі неодноразово розглядались Верховним Судом (постанови від 20 січня 2021 року у справах № 640/18679/18, 804/958/16, від 23 грудня 2020 року у справі № 813/7911/14, від 09 грудня 2020 року у справі № 826/18134/14, від 19 листопада 2020 року у справі №826/14554/18, від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15, від 19 травня 2020 року у справі № 9901/226/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/5596/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 816/584/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 09 жовтня 2019 року у справі № П/811/1672/15, від 22 травня 2018 року у справі №П/9901/101/18 (Велика Палата Верховного Суду) тощо).

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України слідує, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Таким чином, оскільки судом встановлено протиправне звільнення позивача з адміністративної посади та з органів прокуратури, суд вважає за необхідне поновити позивача на посаді, яку той займав перед звільненням - заступника прокурора Закарпатської області з дати звільнення - 30.10.2020 року.

Водночас, позовні вимоги в частині поновлення на посаді заступника керівника прокурора Закарпатської обласної прокуратури задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді необхідно допустити до негайного виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено судом, позивача звільнено з займаної посади 29.10.2020, який в свою чергу є останнім робочим днем позивача та за який нарахована та виплачена заробітна плата, у зв`язку з чим, саме з 30.10.2020 підлягає стягненню з Закарпатської обласної прокуратури заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату від 29.12.2020 №270, наданої Закарпатською обласною прокуратурою, заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці до звільнення складає 49400,51 грн, з них: серпень 2020 38846,33 грн, вересень 2020 10554,18 грн. При цьому, кількість робочих днів у серпні 20, а в вересні 22.

З огляду на це, середньоденна заробітна плата позивача становить 1703,47 грн.

Тривалість днів вимушеного прогулу складає 1069 робочих дня (з 30.10.2020 по 03.12.2024). Судом здійснено розрахунок у період з 30.10.2020 по 23.02.2022 з урахуванням святкових днів, з 24.02.2022 з дня введення воєнного стану по 03.12.2024 без урахування святкових днів.

Таким чином, за період з 30.10.2020 по 03.12.2024 стягненню з відповідача 2 - Закарпатської обласної прокуратури - на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1821009,40 грн (1069 робочих дні * 1703,47 грн), без урахування обов`язкових платежів та податків (оскільки справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб є відповідно обов`язком роботодавця, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів).

Відповідно до п. 2, ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 24700,26 грн необхідно допустити до негайного виконання.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011), Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 420к від 29 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області.

Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 421к від 29 жовтня 2020 року «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 29.10.2020 № 420к».

Поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури та на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 30 жовтня 2020 року.

Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2020 року по 03 грудня 2024 року включно у розмірі 1821009,40 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури та на посаді заступника прокурора Закарпатської області, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 24700,26 грн допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 16 грудня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна