Справа № 591/11936/24
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/591/160/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми КЛИМЕНКО А.Я.,

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), в якій просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 09/24-85 від 17.09.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч.3 ст. 210 КУпАП., провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 вересня 2024 року відповідальним працівником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Розгляд справи було призначено на 17.09.2024 об 10 год. 00 хв., згідно з текстом протоколу: суть адміністративного правопорушення: 11.09.2024 о 11 год. 55 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено факт, що громадянин ОСОБА_1 порушив а саме, в семиденний строк особисто не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" таким чином порушив пп. 8 п. 1 " Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів", визначених в Додатку до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП в особливий період. Представник вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Також позивач зазначає, що зміст протоколу та постанови суперечать один одному, взагалі відсутні дані щодо факту правопорушення. Зміст оскаржуваної постанови не відповідає фактичним обставинам даної справи, адже позивач оновив дані вчасно, що вище описано та долучено до даної позовної заяви відповідні докази. В діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення та порушення вимог чинного законодавства України з нижченаведених підстав. Позивача взагалі не повідомили про результати розгляду даної справи та не ознайомили зі змістом оскаржуваної постанови, що суперечить вимогам КУпАП.

Посилаючись на вказані обставини, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрити у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені позивачем судові витрати в розмірі 605 грн. 60 коп. за судовий збір та 5000,00 грн. за професійну правничу допомогу.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 грудня 2024 року відкрите провадження у справі за вказаним адміністративним позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, постановою від 17.09.2024 № 09/24-85 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн..

Зі змісту постанови вбачається, що 11.09.2024 року о 10.55 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 щодо неявки у встановлений термін до органу військового управління та неподання своїх облікових даних у встановлені чинним законодавством терміни, а саме в редакції Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 11.04.2024 встановлено обов`язок громадян України уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, свої персональні дані через цент надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у ТЦК та СП.

Згідно протоколу 11.09.2024року о 11 год. 55 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено факт, що громадянин ОСОБА_1 порушив а саме, в семиденний строк особисто не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" таким чином порушив пл. 8 п. 1 " Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів", визначених в Додатку до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022р. N? 1487, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП в особливий період.

В матеріалах справи містяться документи Військово-обліковий документ де вказано, що позивач 11.07.2024року оновив свої дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних і резервістів, що підтверджується Військово-обліковим документом Резерв +, який містить позначку «Дані уточнено вчасно».

Станом на 27.08.2024 позивач за місцем роботи був заброньований до 12.08.2025 року, що також підтверджується Військово-обліковим документом Резерв +, який містить позначку «Бронювання до 12.08.2025».

Також, ОСОБА_1 25.09.2024 року був зарахований на навчання до Інституту прикладної фізики Національної академії наук України на денну форму навчання, згідно Довідки про здобувача освіти за даними Єдиної ДЕБПО, послідовність освіти не порушена, що є підставою для відстрочки.

Таким чином, позивач не порушував жодним чином вимог законодавства України щодо правил військового обліку.

Також позивачем долучено до матеріалів справи Військово-обліковий документ № 4, з наявним штрих-кодом, встановленого зразка, який містить відмітку, що ОСОБА_1 взято на облік 15.12.2020 року в якому також вказано, що рішення військово-лікарської комісії придатний на підставі довідки МПК ІНФОРМАЦІЯ_5 2024 від 11.09.2024. Вказаним підтверджується те, що позивач дійсно в вересні 2024 року проходив в ІНФОРМАЦІЯ_6 військово-лікарську комісію.

Так, позивачем надано суду документи на підтвердження вчасного уточнення військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії, наявності бронювання та наявності підстав для отримання відстрочку у зв`язку із навчанням.

Стороною позивача, також, надано суду документи на підтвердження виїзду за межі кордону та в`їзду на територію України в листопаді-грудні 2023 року, позитивні характеристики щодо надання допомоги у підготовці до виконання бойових завдань із захисту Батьківщини під час війни з ворогом.

З матеріалів справи встановлено, що відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про винесення оскаржуваної постанови.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, суть адміністративного правопорушення: «встановлено факт, що позивач порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, щодо неявки у встановлений термін до органу військового управління та неподання своїх облікових даних у встановлені чинним законодавством терміни, чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються:

1)дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; 2) відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); 3) місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; 4) нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; 5) пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; 6) матеріальна шкода, заподіяна правопорушенням, якщо вона була заподіяна; 7) інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, частиною 1 статті 210 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а частиною третьою статті 210 КпАП України - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Таким чином, стаття 210 КпАП України передбачає особливий суб`єкт адміністративного правопорушення, а саме: призовники, військовозобов`язані, резервісти, а частина третя даної статті характеризується кваліфікуючою ознакою - вчинення таких дій в особливий період.

Водночас ні у протоколі ні в постанові не зазначено, до яких саме суб`єктів адміністративного правопорушення належить позивачу, та не встановлено чи є він взагалі суб`єктом цього правопорушення.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Отже, в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79).

Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У протоколі в порушення вимог ст. 256 КУпАП не зазначено місце, час та суть вчиненого позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме в чому конкретно виявилось порушення ним правил військового обліку, час коли було вчинено порушення (проміжок часу, конкретна дата), та місце вчинення, тобто не викладено об`єктивну сторону правопорушення, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол та оскаржувана постанова не містять вказівки на вчинення дії у «особливий період», що є кваліфікуючою ознакою даного порушення.

Крім того, вказана норма є бланкетною, тому в постанові повинно бути зазначено конкретну норму нормативно-правового акта, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву та не надано доказів на спростування позиції позивача. Не надано також матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови. Враховуючи положення ч. 4 ст. 159 КАС України суд розцінює неподання відзиву відповідачем як визнання позову.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 № 09/24-85 підлягає скасуванню як протиправна.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваної постанови.

Що стосується вимоги позивача щодо закриття провадження у справі, слід зазначити наступне.

Так, статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно зі статтею 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

В даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справа №337/346/17.

Тому в частині вимог щодо закриття провадження у справі слід відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , як юридичної особи, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., сплачений при зверненні до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Статтею 139 КАС визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, якщо суд встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, він має право не розподіляти витрати на професійну правничу допомогу повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Між позивачем та адвокатом Якименко О.І. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п. 4.1 вказаного договору, гонорар адвоката складає 5000,00 грн. за складання адвокатом адміністративного позову, подачу документів до суду, складання клопотань по справі участь в судових засіданнях та супровід адвокатом розгляду даної справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Відповідно до довідки позивач сплатив згідно договору адвокату Якименко О.І. 5000 грн. 00 коп..

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує те, що справа за вказаним адміністративним позовом є справою незначної складності та розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд приходить до висновку, що розумно обґрунтовані заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 2000 грн. 00 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,9, 77, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 17 вересня 2024 року № 09/24-85 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. 00 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн.60 коп. та 2000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО