Справа № 512/876/24
Суддя: БРЮХОВЕЦЬКИЙ О. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/512/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.

за участю секретаря Тімановського А.Г.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Савранського районного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що постановою №17401 від 15.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн. за порушення вимог частин 1, 3, 5 статті 22 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу». ОСОБА_1 вважає, що вище вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Позивач вказує на те, що перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 липня 1992 року. 09.03.2001 року визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у військовий час у зв?язку з погіршенням здоров?я, 17.08.2015 року повторним ВЛК визнаний обмежено придатним, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку. ОСОБА_1 вказує на те, що має 3 групу інвалідності безстроково. На 03.05.2022 року йому видавалася повістка до ІНФОРМАЦІЯ_3 під час відвідування якого він пройшов ВЛК згідно висновків якого був визнаний непридатним та надавав документи, що підтверджують його інвалідність, але інформації у військовий квиток працівниками ТЦК внесено не було. 20.06.2024 року позивач оновив свої військово-облікові дані згідно вимог чинного законодавства, що підтверджується відповідним витягом. На 25.09.2024 року ОСОБА_1 була виписана повістка № 790 без дати щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду. 25.09.2024 року після того, як позивач прибув по повістці йому надали направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення його придатності/непридатності до військової служби та перебування на військовому обліку. Крім того, позивачу надали ще одну повістку на 30.09.2024 року, щоб він прибув до ТЦК та приніс результати ВЛК. Як зазначає позивач у відведений час, а це фактично 2,5 дні він об?єктивно не встиг пройти всіх лікарів та отримати висновок про його здоров?я, з незалежних (поважних) причин - відсутність лікаря, потреба в лабораторних аналізах, додаткових дослідженнях, ультразвукового дослідження (УЗД) тож лікарів він відвідував 25.09.2024, 28.09.2024, 03.10.2024 , 04.10.2024 та 07.10.2024 року. Тобто мед огляд він закінчив проходити 07.10.2024 року та після обіду прийшов до відділу ТЦК та СП, але черговий його на територію не впустив у зв?язку з тим, що лікаря в ТЦК та СП немає на місці, і довідки немає кому віддати, аналогічна ситуація повторилася 8 i 9 жовтня 2024 року, черговий у ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що лікар поїхала в м.Подільськ.

10.10.2024 року до ОСОБА_1 за місцем проживання приїхали співробітники поліції та ТЦК і повідомили, що його подають в розшук. Того ж дня ОСОБА_1 поїхав в с-ще Саврань та віддав результати медичного огляду у ТЦК.

Таким чином, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому дану справу.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 05.11.2024 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі, та призначено судове засідання на 13.11.2024.

Відповідач по справі не з`явився двічі в зв`язку з чим судове засідання відкладалося на 02.12.2024 та 11.12.2024.

Разом з тим, 11.12.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи на іншу дату у зв`язку з великою завантаженістю (а.с.36).

Слухання справи відкладено на 18.12.2024.

12.12.2024 через інформаційно-телекомунікаційну систему Електронний суд надійшов відзив представника відповідача Єренчука І.В. де зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни які підлягають взяттю на військовий облік перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов?язані: прибувати за викликом районного (об?єднаного районного), міського (районного у місті, об?єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Відповідач стверджує, що позивач був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, але на її розгляд не з`явився і не подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший час, тому справу правомірно розглянуто за його відсутності. Крім того, представник відповідача надав суду копію протоколу про адміністративне правопорушення складеного стосовно позивача, в якому останній особистим підписом засвідчив, що йому було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, а також про отримання другого примірника протоколу. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18.12.2024 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити в повному обсязі.

18.12.2024 відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

Приписами статті 268 КАС встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

В матеріалах справи міститься роздруківка про надсилання Савранським районним судом Одеської області на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) повістки про виклик до суду (а.с.35 на звороті).

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Відповідно до положень частини 1 статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283-1, 285 - 289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до статті 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і за статтею 210-1 КУпАП.

Суд встановив, що 15.10.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 винесено постанову №17401 про накладення адміністративного стягнення відносно позивача ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с.10).

У вказаній постанові зазначено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було вручено повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.09.2024. Достовірно знаючи про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 в зазначений в повістці час не прибув без поважних причин, та діючи за єдиним умислом у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначеної у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. В подальшому, знаючи про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибував без поважних причин, продовжував свою протиправну діяльність аж до 15.10.2024 року, коли він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями останній порушив вимоги частин 1, 3, 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктом 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Таким чином, за вказане правопорушення на позивача ОСОБА_1 оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

В матеріалах справи міститься витяг №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 20.06.2024 з якого вбачається, що позивач є військовозобов`язаним, знаходиться на обліку, є непридатним в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, не заброньований та не має відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.11).

Крім того, матеріали справи містять копію військового квитка виданого на ім`я ОСОБА_1 з якого вбачається, що останній з 09.03.2001 року є непридатним в мирний час та придатним у військовий час (а.с.12).

Згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності загального захворювання (а.с.13).

Позивач наддав суду копію повістки №801 виданої капітаном ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 про те, що останній зобов`язаний з`явитися 30.09.2024 о 12 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14 - на звороті).

В матеріалах справ наявні медичні документи: картка обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного, визначення придатності до військової служби № НОМЕР_2 (а.с.15); висновок лікаря невропатолога від 25.09.2024 (а.с.16); результати обстеження ультразвукової діагностики від 04.10.2024 (а.с.17); акт дослідження стану здоров`я №649 від 07.10.2024 (а.с. 18) та акт дослідження стану здоров`я №650 від 07.10.2024 (а.с.19).

Матеріали справи містять клопотання позивача про поновлення строку на подання даної позовної заяви (а.с.20

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №134/6, вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 11.10.2024 близько 14 години 40 хвилин під час дії особливого періоду до ІНФОРМАЦІЯ_2 був доставлений НП України та під час перевірки його документів було встановлено, що він не з`явився за повісткою від 25.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та був переданий в розшук, чим порушив вимоги статті 1 та частину 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Своїми діями останній порушив вимоги частин 1, 3, 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктом 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с.44).

Також, в графі «підпис особи, що притягується до адміністративної відповідальності» наявний власний підпис ОСОБА_1 (а.с.44 - на звороті).

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за статтею 210-1 КУпАП (а.с.44).

З розписки №801 виданої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що останній був повідомлений про необхідність прибути 30.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення даних ВЛК, про що свідчить його власний підпис (а.с.46 -на звороті).

Згідно звірки контактних даних вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою «в розшуку» від 08.10.2024 (а.с.48).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами та діє станом на дату прийняття рішення у даній справі.

Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.

У відповідності зі частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Згідно частини 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтею 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.93 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (ст. 1 Закону № 3543-XII).

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону № 3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі статті 17 Закону України від 06.12.91 № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі -також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиції статті 210-1 КУпАП є банкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог інших нормативно-правового актів, які регламентують мобілізаційне законодавство, зокрема, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач не заперечує, що не з`явився за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме 30.09.2024.

Згідно карти обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного, визначення придатності до військової служби №718 та інших наданих медичних документів вбачається, що будь який запис від 30.09.2024 відсутній, що свідчить про те, що ОСОБА_1 цього дня не проходив медичний огляд.

Таким чином, наведені докази не містять обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу з`явитись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме 30.09.2024.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2024, ОСОБА_1 було повідомлено про виклик на 30.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак він не прибув та про причини неявки не повідомив.

При цьому факт отримання повістки та повідомлення щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 30.09.2024 позивачем в ході судового розгляду не заперечується.

Також доводи адміністративного позову щодо неповідомлення позивача про час і місце розгляду справи спростовуються наданим відповідачем протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно позивача, в якому останній особистим підписом засвідчив, що йому було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, а також про отримання другого примірника протоколу.

Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про явку для розгляду справи, але в зазначений день не з`явився, поважних причин неприбуття на зазначений час розгляду спірного питання відповідачем, останньому своєчасно не повідомив.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч. 1 ст. 76 КАС України)

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положеннями частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005 року; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006 року; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.10.2010 року; п. 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, п. 29).

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд констатує, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач будучи військовозобов`язаним, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини неприбуття за повісткою на 30.09.2024 року не пізніше трьох діб від дати визначеній у повістці та не прибув у строк, що не перевищує сім днів, а тому, приймаючи постанову №17401 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП т.в.о. начальника підполковник Ткач Руслан діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання вказаної постанови протиправною та її скасуванню.

У відповідності до положень статті 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 210-1 КУпАП, статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 79, 90, 139, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, статтями 35, 64 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Ю. Брюховецький