Справа № 160/28494/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (відповідач-2) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (відповідач-2), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування судді ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року без урахування регіонального коефіцієнту 1,1.
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою суду від 18.11.2024 року призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (відповідач-2) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Так в позовній заяві позивачем було зазначено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відзиві відповідача-1 зазначено клопотання проводити розгляд справи за відсутністю представника відповідача.
Станом на 19.12.2024 року відзив від Державної судової адміністрації України (відповідач-2) на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі зазначеного судом вирішено питання подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Указом Президента України від 24 квітня 2012 року № 286/2012 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.
Указом Президента України від 26 вересня 2015 року №564/2015 ОСОБА_1 переведено в межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
Указом Президента України «Про призначення судді» № 829/2019 від 08.11.2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
Рішенням Голови Верховного суду № 42/0/149-22 від 29.04.2022 року «Про відрядження судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області» ОСОБА_1 відряджено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для здійснення правосуддя з 02.05.2022 року.

Наказом голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області № 92-К від 03.05.2022 року Про прикріплення до штату суду суддю ОСОБА_1 , відповідно до рішення Верховного суду № 42/0/149-22 від 29.04.2022 року «Про відрядження судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області», ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", наказано:

прикріпити до штату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суддю ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) як таку, що відряджена відповідно до Рішення Верховного Суду №42/0/149-22 від 29 квітня 2022 року «Про відрядження судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області» з 09 травня 2022 року з посадовим окладом згідно до штатного розпису.

взяти до уваги, що станом на 09 травня 2022 року ОСОБА_1 має невикористані відпустки:

частина щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 22.05.2020 року по 21.05.2021 року тривалістю 12 календарних днів;

додаткова відпустка як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2020 рік тривалістю 10 календарних днів;

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 04.05.2021 року по 03.05.2022 року тривалістю 22 робочих дні;

частина щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 22.05.2021 року по 21.05.2022 року тривалістю 8 календарних днів;

додаткова відпустка як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів;

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 04.05.2022 року по 03.05.2023 року тривалістю 1 робочий день;

додаткова відпустка як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2022 рік тривалістю 10 календарних днів;

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 04.05.2022 №08-02/1325, яка видана ОСОБА_1 , вона дійсно з 22.05.2012 року працювала на посаді судді Михайлівського районного суду Запорізької області, а відповідно до Указу Президента України від 26.09.2015 №564/2015 по теперішній час працює на посаді судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. Суддівська винагорода ОСОБА_1 складається з :

- посадового окладу, який станом на 08.05.2022 становить 63060 грн.;

- регіонального коефіцієнту 1,1, як судді, що здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

- доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, як такій стаж роботи якої станом на 08.05.2022 року становить більше 10 років.

Наказом Голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №79-К від 31.03.2023 року наказано наказ №92-К від 03.05.2022 викласти в новій редакції, зокрема до вирішення питання про закінчення відрядження, зарахувати суддю ОСОБА_1 до штату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, як таку, що відряджена Рішенням Верховного Суду №42/0/149-22 від 29 квітня 2022 року «Про відрядження судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області» .

Наказом Голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №199-К від 27.06.2024 року наказано пункт другий наказу № 92-К від 03.05.2022 року викласти у наступній редакції: «Судді ОСОБА_1 приступити до виконання повноважень судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року, з базовим розміром посадового окладу та додатковим застосуванням до базового окладу регіонального коефіцієнту суду, з якої її було відряджено у розмірі 1,1».

Листом від 25.07.2024 року №3703/24 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області повідомило Голову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про неможливість виконання наказів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2024 №197-К, №198-К, №199-К, №200-К з наступних підстав.

"Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 149 встановлено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.57 Бюджетного кодексу України не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього дня іншого бюджетного періоду Державне казначейством України закриває всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету.

Приймаючи до уваги викладене, слід дійти висновку, що проведення будь-яких виплат за минулий бюджетний період на підставі наказів, що вносять зміни до наказів, виданих два роки тому, неможливо."

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо нарахування суддівської винагороди на період відрядження без урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд зауважує, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом - Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі по тексту Закон № 1402-VIII), гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, унесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (далі по тексту - Закон № 1401-VIII).

Законом №1401-VIII, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.1 частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональний коефіцієнт 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Згідно з ч.5 ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до п.2 Розділу VI Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 54/0/15-17 розмір суддівської винагороди, що підлягає виплаті в суді, до якого суддю відряджено, визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», але не може бути меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено.

Отже, відрядженому судді здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який не може бути меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувалась судді в суді, з якого його було відряджено.

На підставі Рішення голови Верховного Суду №42/0/149-22 від 29.04.2022 ОСОБА_1 з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було відряджено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для здійснення правосуддя з 09.05.2022 року.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області посадовий оклад ОСОБА_1 складає 63060 гривень та регіональний коефіцієнт - 1.1.

Тобто, позивачу виплачувалась в суді, з якого її було відряджено, суддівська винагорода з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Згідно з наказом голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №92-К від 03.05.2022 позивача Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09.05.2022 року.

Наказом Голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №199-К від 27.06.2024 року наказано пункт другий наказу № 92-К від 03.05.2022 року викласти у наступній редакції: «Судді ОСОБА_1 приступити до виконання повноважень судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року, з базовим розміром посадового окладу та додатковим застосуванням до базового окладу регіонального коефіцієнту суду, з якої її було відряджено у розмірі 1,1».

Проте, позивачу після її переведення до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09.05.2022 виплачувалась суддівська винагорода без урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1, що підтверджується відзивом відповідача.

Таким чином, право позивача на отримання суддівської винагороди у належному розмірі було порушено.

З огляду на зазначене, дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування судді ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року без урахування регіонального коефіцієнту 1,1 є протиправними, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1 та зобов`язання Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 148 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.

Відповідно до статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини першої та другої статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів.

Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першою, другою та п`ятою статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Тобто, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на відповідній рік.

Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з бездіяльністю ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів.

Враховуючи відсутність відзиву на позов від ДСУ України (відповідач-2), останнім зворотного не надано.

Із врахуванням статусу ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу, у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 (справа №280/788/19) дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі щодо розміру суддівської винагороди, яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням цього, а також предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав позивача слід визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди з 09.05.2022 року з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Як наслідок, похідні від них вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивача підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 09.05.2022 року з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Правомірність обрання такого способу захисту підтверджено Верховним Судом у постанові від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (, 49027, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок, 21а) (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (, 01021, місто КИЇВ, вулиця ЛИПСЬКА, будинок 18/5) (відповідач-2) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області () щодо нарахування та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року без урахування регіонального коефіцієнту 1,1.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області () провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України ( щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України ( забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 09 травня 2022 року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова