Справа № 260/6321/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/6321/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), яким просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2024 № 1088 «Про накладання дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни» в частині п.3 Техніку 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 Молодшому сержанту ОСОБА_3 за порушення виконавської дисципліни в тому, що стосується виконання посадових обов`язків командира роти охорони, а також порушення вимог статей 11, 16, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", статей 128, І30 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV "Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України" , статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", оголосити ЗАУВАЖЕННЯ.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 16.09.2024 року техніку 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 № 1088 від 16.09.2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни», яким згідно п. 3 цього наказу їй, оголошено зауваження.

Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування, проведеного для уточнення причин і умов, що сприяли спробі вчинення самогубства командиром 3 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_5 .

Накладення дисциплінарного стягнення відповідно до наказу № 1088 від 16.09.2024 року позивач вважає необгрунтованим, оскільки до посадових обов`язків останньої не входить підпорядкування особового складу частини, зокрема, молодшого сержанта ОСОБА_5 .

Відтак, накладення дисциплінарного стягнення позивач вважає необгрунтованим і незаконним, яке винесено з порушенням вимог законодавства України, без повного встановлення обставин вчиненого правопорушення та ступеня вини позивача, без оцінки попередньої поведінки позивача.

Ухвалою судді від 07.10.2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Одночасно, вказаною ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази.

14.10.2024 року до суду надійшли витребувані докази.

16.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, вважає його безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що технік 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 порушив виконавську дисципліну в тому, що стосується знання та виконання посадових обов`язків командира взводу охорони 27..08.2024 року шляхом неналежної організації внутрішньої служби в 2 взводі охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , та відповідно встановлено вину молодшого сержанта ОСОБА_1 , яка полягала в недбалому ставленні до обов`язків військової служби, про що було зазначено в Акті службового розслідування.

З огляду на те, що під час проведення службового розслідування встановлено порушення молодшим сержантом ОСОБА_1 вимог статей 11,16, 59, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідальною особою за проведення службового розслідування було запропоновано командиру військової частини НОМЕР_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи результати службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.09.2024 року № 1088 "Про накладання дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни" техніку 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 за порушення виконавської дисципліни в тому, що стосується виконання посадових обов`язків командира взводу охорони, а також порушення вимог статей 11, 16, 59, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", оголошено зауваження.

Оскаржуваний наказ командира військової частини прийнятий обгрунтовано та на законних підставах.

Щодо доводів про необізнаність позивача із покладенням на неї тимчасового виконання обов`язків командира взводу, зазначає, вказане спростовується, зокрема, поясненнями ОСОБА_1 , які було відібрано 27.08.2024 року, де остання вказує про те, що вона тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу.

20.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, де позивачем наведено свої доводи щодо заперечень на відзив.

Зокрема, наголошує, що командир має право й обов`язок довести наказ під розписку для забезпечення належного контролю, виконання наказу та підтвердження обізнаності молодшим сержантом ОСОБА_1 з новими обов`язками, а саме: про призначення тимчасового виконання службових обов`язків командира 2 взводу охорони 3 роти 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 покласти на молодшого сержанта ОСОБА_1 , техніка 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Звертає увагу на те, що у відзиві та додатку до нього відсутні належні та допустимі докази про виконання доведеності під розписку такого наказу № 221 від 08.08.2024 року.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами адміністративної справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2022 року № 36 ОСОБА_1 призначено начальником складу взводу матеріально-технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2024 року № 92 ОСОБА_1 призначено техніком 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024 року № 221 на техніка 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання службових обов`язків командира 2 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.08.2024 року за № 970, на підставі рапорту командира 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 від 27.08.2024 року, командиром військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування для уточнення причин і умов, що сприяли спробі вчинення самогубства командиром 3 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_5 .

Відповідно до складеного за результатами проведеного службового розслідування акту службового розслідування, під час несення вартової служби в добовому наряді з охорони і оборони об`єкту УЗ 4/12 у вартовому приміщенні приблизно о 06 годині 00 хвилин 27.08.2024 року молодшим сержантом ОСОБА_5 було здійснено спробу самогубства шляхом вчинення несанкціонованого застосування службової зброї проти себе, що призвело до вогнепального наскрізного поранення шиї праворуч та геморагічного шоку постраждалого.

Також, було встановлено, що під час несення вартової служби в добовому наряді з охорони і оборони об`єкту УЗ 4/12 27.08.2024 року молодший сержант ОСОБА_5 , старший солдат ОСОБА_7 та старший сержант ОСОБА_8 перебували в стані алкогольного сп`яніння.

В межах спірних правовідносин, зі змісту вказаного акту, молодший сержант ОСОБА_1 не знає своїх посадових обов`язків в тому, що стосується недопущення до виконання обов`язків з охорони та оборони об`єктів військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, не розуміє причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю, що створює умови для тривалого чергування зі зброєю військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, та пораненням військовослужбовців або інших осіб внаслідок несанкціонованого застосування зброї військовослужбовцем в стані алкогольного сп`яніння, а також не усвідомлює своєї відповідальності.

Відтак, службовим розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 порушила виконавську дисципліну в тому, що стосується знання та виконання посадових обов`язків командира взводу охорони 27.08.2024 року шляхом неналежної організації внутрішньої служби в 2 взводі охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Вина техніка 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 полягає в недбалому ставленні до обов`язків військової служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.09.2024 року № 1087 «Про результати службового розслідування», службове розслідування завершено.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.09.2024 року № 1088 «Про накладення дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни», техніку 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 за порушення виконавської дисципліни в тому, що стосується виконання посадових обов`язків командира взводу охорони, а також порушення вимог статей 11, 16, 59, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголошено зауваження.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, винесеним без повного встановлення обставин вчиненого правопорушення та ступеня вини позивача, без оцінки попередньої поведінки позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регламентовано приписами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 с. 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ч. 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

За приписами ч. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

За правилами ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно із ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Як передбачено ст. 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту (далі - Держспецтрансслужба), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначається Порядком проведення службового розслідування у Державній спеціальній службі транспорту, затвердженим Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 26.07.2022 року за №90.

Вказаний Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність)яких призвели до завдання шкоди державі.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно з п.п. 5, 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

За п. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до п. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 119-120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир взводу (групи, башти) зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; проводити з особовим складом взводу (групи, башти) заняття з бойової підготовки і керувати навчанням рядового складу, що проводять командири відділень (старшини команд), вести облік бойової підготовки взводу (групи, башти); знати тактику дій взводу в різних видах бою, управляти взводом (групою, баштою) під час виконання бойових завдань; досконало знати й володіти всіма видами озброєння і техніки взводу (групи, башти), правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність; постійно вдосконалювати свої фахові й методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колективу; знати військове звання, прізвище, ім`я та по батькові кожного підлеглого, число, місяць і рік народження, віросповідання, ділові та морально-психологічні якості, захоплення, рід занять перед військовою службою, родинний стан, адресу батьків (рідних), успіхи й недоліки на службі, постійно вести індивідуальну роботу з виховання, складати іменний список особового складу взводу (групи, башти); здійснювати добір кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом на посадах військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу, подавати командирові роти пропозиції щодо кандидатів для вступу до вищих військових навчальних закладів; виховувати особовий склад взводу (групи, башти) в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти); неухильно стежити за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі (групі, башті), їх зовнішнім виглядом, виконанням правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундирування, взуття та за додержанням правил особистої гігієни; піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань, дбати про їх здоров`я, вживати заходів для його зміцнення; постійно вдосконалювати фізичну тренованість особового складу; своєчасно доповідати командирові роти (бойової частини) про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу взводу (групи, башти); періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці у взводі (групі, башті), за розпорядженням командира роти проводити ранкову фізичну зарядку з ротою; стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності; готувати особовий склад взводу, озброєння й техніку до виходу на кожне навчання чи заняття, а також перевіряти їх наявність і стан після повернення із занять і навчань; стежити за додержанням заходів безпеки на заняттях, стрільбах, навчаннях і під час роботи з технікою та озброєнням; перевіряти, щоб після занять, стрільб, навчань у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин.

Як уже було зазначено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2024 року № 221 тимчасове виконання службових обов`язків командира 2 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 покладено на молодшого сержанта ОСОБА_1 , техніка 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із службовою необхідністю (а.с.80).

Позивач вважає, що порядок, спосіб та форма віддання наказів регламентуються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: прямо та однозначно передбачене право й обов`язок командира довести наказ під розписку для забезпечення належного контролю, виконання наказу та підтвердження обізнаності з новими обов`язками, в даному випадку, про тимчасове покладення обов`язків командира 2 взводу охорони 3 роти 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Пунктом 2.1.2. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 (Інструкція № 124), управлінська діяльність військової частини (установи) здійснюється шляхом видання розпорядчих документів.

Пунктом 2.1.6. Інструкції № 124 визначено, що наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Відповідно до п. 2.2.4. Інструкції № 124 у військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються: накази командира (керівника) військової частини (установи) з основної діяльності; накази командира (керівника) військової частини (установи) по особовому складу відповідно до номенклатури призначення; накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині про склад добового наряду); накази командира (керівника) військової частини (установи) (з адміністративногосподарської діяльності); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по тилу); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по технічній частині); накази командира військової частини про призначення на бойове чергування (у військових частинах, які здійснюють бойове чергування); розпорядження начальника штабу військової частини (першого заступника (заступника) керівника установи).

Виходячи з вищенаведеного, наказ командира військової частини по стройовій частині є розпорядчим документом з організації обліку особового складу у військовій частині, і за своєю суттю є завданням, поставленим перед підлеглим військовослужбовцем в процесі служби.

Щодо доводів позивача про неознайомлення (недоведення під розписку) її з наказом про тимчасове покладення обов`язків командира 2 взводу, суд наголошує, що порушення порядку ознайомлення особи, стосовно якої прийнято наказ, не може безумовно свідчити про відсутність правових підстав для прийняття такого наказу, а також не може безумовно вказувати на протиправність такого наказу.

Більше того, як зазначено відповідачем та підтверджено належними та допустимими доказами, а саме, згідно бланку отримання пояснень від ОСОБА_1 в межах проведеного службового розслідування від 27.08.2024 року, остання у своїх поясненнях власноруч вказала про тимчасове виконання нею обов`язків командира 2 взводу (а.с.36-37), тобто, позивачу було достеменно відомо про покладення на неї відповідних службових обов`язків.

Отже, у цій справі ключовим питанням для надання оцінки правовірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, тобто наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності.

За п. 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024 року № 970 «Про призначення службового розслідування», було призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли спробі вчинення самогубства командиром 3 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_9 .

Так, службовим розслідуванням встановлено, що технік 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 порушив виконавську дисципліну в тому, що стосується знання та виконання посадових обов`язків командира взводу охорони 27.08.2024 року шляхом неналежної організації внутрішньої служби в 2 взводі охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . Це стало умовою для порушення військової дисципліни командиром 3 відділення охорони 2 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_9 в тому, що стосується виконання загальних обов`язків військовослужбовця та додержання вимог порядку несення вартової служби 27.08.2024 року під час несення вартової служби в добовому наряді з охорони і оборони об`єкту УЗ 4/12 шляхом вживання алкоголю під час несення військової служби в умовах воєнного стану та несанкціонованого застосування службової зброї проти себе, що призвело до вогнепального наскрізного поранення шиї праворуч та геморагічного шоку постраждалого.

Вина техніка 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 полягає в недбалому ставленні до обов`язків військової служби.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є: порушення статутного порядку в частині знання та належного, своєчасного, якісного виконання службових обов`язків молодшим сержантом ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи результати службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.09.2024 року № 1088 "Про накладання дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни" техніку 3 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 за порушення виконавської дисципліни в тому, що стосується виконання посадових обов`язків командира взводу охорони, а також порушення вимог статей 11, 16, 59, 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", оголошено зауваження.

Приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на командира (начальника) як єдиноначальника покладено особисту відповідальність, зокрема, і за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу. При цьому, командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України прямо передбачено, що командир (начальник) зобов`язаний, окрім іншого, знати морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців; займатися правовим вихованням підлеглих; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини.

Зі змісту статей 1-4 Дисциплінарного статуту випливає, що військова дисципліна полягає у додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, та досягається, як шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, так і шляхом умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів до підлеглих та правильного застосування засобів переконання. При цьому, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту командир відповідає за стан військової дисципліни, який визначається, зокрема, і морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

На переконання суду, стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стаття 5 Дисциплінарного статуту покладають на командира відповідальність перед державою за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така відповідальність може виражатися, у тому числі, і в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.

Отже, в обсязі встановлених в цій справі обставин, описаних вище, у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин суд виходить з того, що факт вчинення підлеглими позивача військовослужбовцями дій, які мають ознаки адміністративного правопорушення, став наслідком їх низьких морально-психологічних якостей, відповідальність за які, як встановлено статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статтею 5 Дисциплінарного статуту несе також позивач як їх командир (начальник).

Також за змістом статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі №420/15045/21.

Враховуючи наведене судом встановлено наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Так відповідачем встановлено та судом підтверджено факт порушення вимог щодо своїх зобов`язань, як командира взводу, передбачених ст. ст. 119-120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: не знання своїх посадових обов`язків в тому, що стосується недопущення до виконання обов`язків з охорони та оборони військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, не розуміння причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю, що створює умови для тривалого чергування зі зброєю військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, та пораненням військовослужбовців або інших осіб внаслідок несанкціонованого застосування зброї військовослужбовцем в стані алкогольного сп`яніння, а також, не усвідомлення своєї відповідальності.

Суд враховує позицію Верховну Суду висловлену у постанові від 07.12.2021 року у справі №120/278/20-а, відповідно до якої повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку командира в/ч НОМЕР_1 , оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.

Так, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Схожа позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 року у справі №240/44051/21, від 28.06.2023 року у справі №640/20223/20 та інших.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Так, у ході розгляду спірних правовідносин, суд вважає, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Такий висновок сформований на підставі належних та допустимих доказів, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірний наказ є правомірним та обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно із частинами першою-другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача та кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті