Справа № 420/25727/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Начальника штабу військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття письмового вмотивованого та належним чином оформленого рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з підтверджуючими документами та рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Відповідач у відповідь на заяву позивача про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами письмове вмотивоване рішення за наслідком розгляду цієї заяви позивачу не надав. На адресу позивача, відповідач направив інформаційний лист від 15 липня 2024 року. В свою чергу, лист відповідача від 15 липня 2024 року є лише відповіддю на звернення щодо звільнення з військової служби у запас та носить інформативний характер, однак в ньому не міститься відмови у звільненні. Відповідач на заяву позивача про звільнення з військової служби у запас та доданих документів, відповіді по суті не надав. Відповідач не надав доказів розгляду заяви позивача. Відсутність належним чином оформленого рішення про звільнення з військової служби у запас або мотивованої відмови свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 21.08.2024 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за батьком, ОСОБА_2 , позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950105 від 15.04.2024, відповідно до якої у ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності. В той же час, у вищезазначеній довідці не зазначено, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду, що є однією із умов, для звільнення із військової служби, на підставі ст. 26, ч.5, п.3, підпункт «Г», на яку посилається позивач. Отже, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950105 від 15.04.2024 не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки виданий такою комісією висновок не підтверджує, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Також, до адміністративного позову позивачем було надано копію довідки сімейного лікаря від 24.04.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 «потребує постійного стороннього догляду». Втім, вищезазначена дана довідка ніяким чином не стосується довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950105, яка була видана 15.04.2024, комісією лікарів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», лише саме медико-соціальна експертна комісія у висновку медико-соціальної експертної комісії, у пункті 12 «Висновок про умови та характер праці» може зазначити по потребу у постійному сторонньому догляді. Ніякі інші документи, не можуть підтвердити факт потреби у постійному сторонньому догляді. А тому, копію довідки сімейного лікаря від 24.04.2024 не може бути визнано документом, передбаченим чинним законодавством, який може підтвердити факт потреби у постійному сторонньому догляді. Відповідно до ст. 26, ч.5, п.3, підпункт «Г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану за необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Всупереч чинному законодавству, позивач не надає ніяких документів, які підтверджували б відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення свого батька, ОСОБА_2 .

Позивачем надано відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Копія рапорту суду не надана.

Позивач надав до суду копію відповіді (від 15.07.2024 № 0666/35/5033) на звернення ОСОБА_1 від 14.07.2024 щодо звільнення з військової служби, в якій військова частина вважає, що підстави для звільнення з військової служби відсутні.

Відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби, відповідач виходив із того, що позивач просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами передбаченими п.п.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , який є інвалідом II групи, однак в поданій позивачем довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950105 від 15.04.2024 та у висновку ЛКК від 24.04.2024 № 289 не зазначено, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду, що є однією із умов, для звільнення із військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону, на яку посилається позивач. також відповідач зазначив, що "з інших документів (паспорту, висновку опікунської ради виконавчого комітету Раухівської селищної ради) є члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення і не доведено, що вони можуть надавати допомогу ОСОБА_2 "

На адвокатський запит представника позивача була надана відповідь відповідачем (лист № 0666/35/4187 від 12.06.2024) про те, що позивач особисто звертався щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами, але надав не повний пакет документів. З наданих документів військовослужбовець підтвердив родинні зв`язки, хворобу батька, але не надав документів щодо відсутності інших членів родини, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закон №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби, зокрема і під час дії воєнного стану, передбачені статтею 26 Закону №2232-XII (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) троки військової служби під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3, частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

А серед п.3 ч.12 вказаної статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.233 Положення "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.

Суд зазначає, що аналіз вказаних положень чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:

1) підстави звільнення з військової служби;

2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути вказаний рапорт на звільнення. Крім того, відсутній чіткий визначений порядок розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця, що проходить службу за контрактом.

Проте Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів та надати відповідь по суті порушених питань.

Отже, за загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач просив звільнити його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Наявність інвалідності у батька підтверджено документально.

Довідки лікарсько-консультативної комісії позивачем не надано.

В довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №950105 від 15.04.2024, вказано, що у ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена друга група інвалідності. В довідці не вказано, що батько позивача потребує постійного догляду, що є однією із умов для звільнення із військової служби на підставі ст. 26 ч.5 п.3 підпункт «Г», на який посилається позивач. Отже, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950105 від 15.04.2024 не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки виданий такою комісією висновок не підтверджує, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», лише саме медико-соціальна експертна комісія у "Висновку про умови та характер праці» може зазначити по потребу у постійному сторонньому догляді.

Щодо доданої до позову копії довідки сімейного лікаря від 24.04.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 «потребує постійного стороннього догляду»,то вказаний документ складений одноособово лікарем та не є висновком лікарської комісії і не передбачений в якості доказу підтвердження потреби у постійній сторонній допомозі інваліду.

Що стосується посилання відповідача на ненадання документів, які підтверджували б відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення свого батька, ОСОБА_2 , суд вважає, що для підтвердження даної обставини достатньо військовослужбовцю вказати у рапорті про відсутність таких інших членів сім`ї, надання будь-яких витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян стосовно відомостей про себе та про своїх родичів діючим законодавством не передбачено.

Наданий до адміністративного позову акт обстеження житлово-побутових умов від 25.06.2024 ніяким чином не підтверджує або спростовує наявність у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Також акт не є доказом того, що особа потребує постійного догляду, селищна рада не наділена відповідною компетенцією вирішувати питання , яке відноситься до компетенції лікарських та медико-соціальних експертних установ.

У відповіді від 15.07.2024 за вих.№0666/35/5033 відповідач повідомив, що: «..З наданих Вами копій документів не має підстав для звільнення з військової служби..». Тобто, фактично, ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні з військової служби та додатково запропоновано надати певний перелік документів.

Таким чином, суд вважає , що звернення позивача про звільнення з військової служби було розглянуто та надана обгрунтована відмова у такому звільненні.

Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі п.п "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутні.

Суд також звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повторне подання рапорту на звільнення у разі оформлення належних доказів на підтвердження права на звільнення з військової служби.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.