Справа № 160/21200/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/21200/24
(суддя Горбалінський В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі №160/21200/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 серпня 2024 року звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем у період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року було неправильно розраховано грошове забезпечення позивача, а тому відповідач має здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за вказаний період із перерахунком виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані основну та додаткової відпустки, премії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що обчислення та виплати позивачу у заниженому розмірі з 14.03.2022 року по 31.03.2023 року всіх виплат без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, чи його скасування не поновлюють дію попереднього акта. Також, відповідач зауважує на тому, що резолютивна частина судового рішення написана некоректно і у разі набрання законної сили таким судовим рішенням процес його виконання буде ускладненим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 14.03.2022 року, що підтверджується військовим квитком та не заперечується учасниками справи.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 №93 від 31.03.2023 року, позивача виключено із списків особового складу.

Зазначеним наказом вирішено виплатити позивачу щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років, за період з 01 березня по 31 березня 2023 року, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 534% посадового окладу, з 01 березня по 14 березня 2023 року у розмірі 523% - 14 березня по 31 березня 2023 року; грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, грошову компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 7 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 (дванадцять) календарних місяців (а.с. 18,27).

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 22.06.2024 року, в якій, зокрема просив здійснити йому перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року, а саме: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги для оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 календарних місяців служби, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. Правомірність дій відповідача при розрахунку грошового забезпечення позивача у період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року та правильність розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 календарних місяців служби, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки та премії є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною четвертою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Станом на час прийняття Постанови №704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З 24.02.2018 набула чинності Постанова №103, пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, зокрема пункт 4 Постанови №704.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд на підставі аналізу, у тому числі, норм Закону №2262-XII та Постанови №704 виснував таке:

а) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

б) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом №1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

в) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Такий висновок було неодноразово підтримано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 22.09.2022 у справі №500/3840/21, від 16.11.2022 у справі №120/648/22-а, від 22.03.2023 у справі №340/10333/21, від 29.03.2023 у справі №640/8668/21 та від 09.05.2023 року у справі №380/5158/22.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був розраховувати грошове забезпечення позивача у період з 14 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а грошове забезпечення з 01 січня 2023 року по 31 березня 2023 року мало бути розрахованим виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога для оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 календарних місяців служби, компенсація за невикористані основну та додаткову відпустки та премії мали бути розраховані позивачу з урахуванням грошового забезпечення розрахованого за вимогами Постанови №704, в редакції, що визначала розрахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом №93 позивачу у спірний період було здійснено нарахування щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за період з 01 березня по 31 березня 2023 року, щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 534% посадового окладу, з 01 березня по 14 березня 2023 року у розмірі 523% - 14 березня по 31 березня 2023 року; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової компенсації за 22 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 7 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 (дванадцять) календарних місяців (а.с. 18,27).

Зважаючи на те, що такі виплати позивачу були розраховані виходячи з грошового забезпечення розрахованого з використанням «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок таких виплат виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що позивачем ставиться вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу виплачувалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки. Більш того, наказ №93 містить інформацію про те, що позивач у 2023 році таку допомогу не отримував.

Зважаючи на те, що позивачем така допомога не отримувалася, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача не виникло і підстав для її перерахунку, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач має право на перерахунок лише тих виплат, що він отримував у період з 14 березня 2022 року по 31 березня 2023 року та які розраховуються з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які в свою чергу повинні були бути розраховані із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи скаржника про некоректність резолютивної частини рішення суду першої інстанції через некоректність заявлених позивачем позовних вимог не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки учасники справи не позбавлені можливості у подальшому звернутися до суду за роз`ясненням такого судового рішення.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та 2023 рік та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позову відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: пунктами 1, 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі №160/21200/24 - скасувати в частині задоволення позову щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позову відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі №160/21200/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов