Справа № 160/28099/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Суть спору: 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, період з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки роботи на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори, в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 05.10.2024 провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 38 років 2 місяці 29 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також виплатити різницю з урахуванням фактично виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Позивачка вважає, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, період з 2 січня 1986 року до 9 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді, на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори. Відтак, відповідач протиправно визначив відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80%.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 23 жовтня 2024 року відкрив провадження у справі за цим позовом та ухвалив судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, яка доставлена до електронного кабінету 23 жовтня 2024 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18 листопада 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що стаж роботи позивачки на посаді судді, згідно записів трудової книжки, становить 35 років 03 місяці 19 днів. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді. Відповідач зазначає, що спірним питанням є зарахування до стажу роботи, що дає судді право на одержання щомісячного довічного грошового утримання (крім роботи на посаді судді) періоду з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки роботи на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори, в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Головне управління, вважає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів", чинний на час розгляду справи, та визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, і ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді. Натомість, Закон України "Про статус суддів", на який посилається позивач, втратив чинність 01.01.2012.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".
Як вбачається з матеріалів справи, з 02 січня 1986 року по 09 вересня 1986 року позивачка виконувала обов`язки народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області.
Зазначені обставини підтверджуються рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу від 27.12.1985 №418/1, наказом відділу юстиції виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 15.01.1986 №5, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу від 27.03.1986 №115, наказом відділу юстиції виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 09.04.1986 №31, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу від 30.05.1986 №__(номер нечітко), наказом відділу юстиції виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 23.06.1986 №60.
З відомостей трудової книжки № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 13.03.1984 прийнята на посаду державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори.
З 16.01.1989 по 12.03.1989 ОСОБА_1 перебувала на посаді державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори.
13.03.1989 ОСОБА_1 обрана народним суддею Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу.
Постановою Верховної Ради України від 22 квітня 1999 року №607-XIV обрана на посаду судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області безстроково.
Постановою Верховної Ради України від 13.01.2011 №2935-IV обрана на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області.
Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №296/2018 переведена на роботу на посаду судді Дніпровського апеляційного суду.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 03 жовтня 2024 року № 2917/0/15-24, ОСОБА_1 звільнена з посади судді Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 жовтня 2024 року, встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на звільнення у відставку, становить понад 38 років.

Відповідно до рішення відповідача №53 від 16 жовтня 2024 року розмір довічного грошового утримання судді у відставці складає 80% грошового утримання судді, виходячи з розрахунку стажу роботи позивачки на посаді судді, згідно записів трудової книжки, становить 35 років 03 місяці 19 днів.

Відповідачем не зараховано до стажу роботи, що дає судді право на одержання щомісячного довічного грошового утримання (крім роботи на посаді судді) періоду з 2 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки роботи на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори, в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Позивачка вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи, що дає судді право на одержання щомісячного довічного грошового утримання (крім роботи на посаді судді) вищевказані періоди роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, у зв`язку з чим звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

В силу ч.1 ст.116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із ч.1 ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

В силу ч.2 ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час покладення у 1986 році на ОСОБА_1 виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та обрання її у 1989 році народним суддею Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу законодавством не встановлювало права судді на відставку та, відповідно, не регламентувало питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді набрав чинності Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. №2862-XII та вступив в дію Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95.

Так, відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 Закону "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. №2862-XII (даліЗакон№2862-XII), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.34 Перехідних положень Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із ч.3 ст.142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як вбачається з рішення Вищої ради правосуддя загальний стаж позивача, який дає право на відставку, становить 38 років 2 місяці 29 днів, з яких строк роботи на посаді судді - 36 років 2 місяці 29 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право на призначення на посаду судді - 2 роки.

Проте, відповідачем протиправно не враховано до суддівського стажу роботи період з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки роботи на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори, в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, який врахований при винесенні рішення Вищою радою правосуддя.

Судом встановлено, що з 02 січня 1986 року по 09 вересня 1986 року позивачка виконувала обов`язки народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області.

Згідно із ч.1 ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується, серед іншого, робота на посаді судді в судах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абз. другого ч. 1 ст.27 Закону УРСР «Про судоустрій України» від 05.06.1981 №2022-X (в редакції на момент виконання позивачем обов`язків народного судді в 1986 році), у разі тимчасової відсутності (хвороба, відпустка тощо) народного судді за поданням начальника відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів виконання обов`язків народного судді може бути покладено рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на одного з народних засідателів цього суду.

Суд звертає увагу, що положеннями статті 11 Закону УРСР «Про судоустрій України» від 05.06.1981 №2022-X була визначена рівність прав народних засідателів і суддів при здійсненні правосуддя.

Також, народні засідателі при здійсненні правосуддя користувалися

всіма правилами судді.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що якщо громадянин був обраний народним засідателем і виконував обов`язки народного судді, то цей період роботи повинен зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, а також враховуватися при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не враховані положення частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, згідно з якими до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-І, яка була чинною на час обрання ОСОБА_1 на посаду народного судді вперше, народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років склав кваліфікаційний екзамен.

Отже, законодавством, яке діяло на день призначення ОСОБА_1 на посаду народного судді в 1989 році, було встановлено мінімальний стаж роботи в галузі права для зайняття посади судді 2 роки.

З відомостей трудової книжки № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 13.03.1984 прийнята на посаду державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори.

З 16.01.1989 по 12.03.1989 ОСОБА_1 перебувала на посаді державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори.

Відповідно до ч.2 ст.137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 року № 2447-VIII "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19 (провадження № 11-882заі19). Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас, при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.

Частина 2 статті 137 Закону №1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Відтак, два роки роботи позивача на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори підлягають зарахуванню, як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду 2 роки як стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, є протиправною.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 за № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 за № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 за № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбачено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справах № 522/5168/17, № 426/14458/16 від 07.09.2020.

Так, згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо визначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % заробітку діючого судді.

Також, з огляду на те, що загальний стаж позивача, з урахуванням стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право на призначення на посаду судді (2 роки), становить 38 років 2 місяці 29 днів, з яких строк роботи на посаді судді - 36 років 2 місяці 29 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право на призначення на посаду судді (2 роки), то відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинно становити 86%.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Протиправна відмова відповідача у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді, на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори, зумовлює задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді, а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 05.10.2024 з виплатою недоотриманих сум.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви повністю з викладених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, а тому сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо визначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, період з 02 січня 1986 року до 09 вересня 1986 року виконання обов`язків народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та два роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та яка надавала право для призначення на посаду судді, на посадах державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Сьомої Криворізької районної державної нотаріальної контори.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 05.10.2024 провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 38 років 2 місяці 29 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код: 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон