Справа № 520/4749/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 р. №520/4749/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначення пенсії за віком від 19.12.2023 року №57 ОСОБА_1 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 15.12.2023 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка, у зв`язку із досягненням пенсійного віку, звернулась із заявою до пенсійного органу щодо призначення їй пенсії за віком. На підставі поданої позивачем заяви та документів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 року №57 відмолено позивачці в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо послідовної зміни прізвищ з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (рос. мовою), з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ". В результаті, незважаючи на надання позивачкою всіх підтверджуючих документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977 (не підтверджено її приналежність позивачці) та період з 15.01.1996 по 30.06.2000 за відсутності сплати страхових внесків. Позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її право на отримання пенсії.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представник відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу, оскільки до загального трудового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977, оскільки вона заведена з порушенням Інструкції № 58, а саме зміна прізвищ заявниці з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (рос. мовою) засвідчено записом на форзаці трудової книжки за відсутності номера і дати свідоцтва про шлюб, запис не завірено назвою посади, ПІБ та підписом відповідальної особи, печаткою підприємства, що вносило запис. Також зазначено, що неможливо прослідкувати послідовну зміну прізвищ з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ". За період з 15.01.1996 по 24.12.2010 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у даних індивідуальних відомостей про застраховану особу. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник відповідача, ГУ ПФУ в м. Києві, надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.11.2023 № 57 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу 27 років. Встановлено, що за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний стаж особи склав 18 років 08 місяців 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 15.01.1996 по 31.12.2003, оскільки не можливо прослідкувати хронологічну зміну прізвища заявника ( ОСОБА_7 ), також зазначений період відсутній у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До загального страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до 3-х років згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_8 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_4 на " ОСОБА_9 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу, оскільки до загального трудового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977, оскільки вона заведена з порушенням Інструкції № 58, а саме зміна прізвищ заявниці з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (рос. мовою) засвідчено записом на форзаці трудової книжки за відсутності номера і дати свідоцтва про шлюб, запис не завірено назвою посади, ПІБ та підписом відповідальної особи, печаткою підприємства, що вносило запис. Також зазначено, що неможливо прослідкувати послідовну зміну прізвищ з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ". За період з 15.01.1996 по 24.12.2010 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у даних індивідуальних відомостей про застраховану особу. У зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , досягнувши пенсійного віку 63 роки, 23.11.2023 звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.11.2023 № 57 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу 27 років. Встановлено, що за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний стаж особи склав 18 років 08 місяців 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 15.01.1996 по 31.12.2003, оскільки не можливо прослідкувати хронологічну зміну прізвища заявника ( ОСОБА_7 ), також зазначений період відсутній у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До загального страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до 3-х років згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_8 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_4 на " ОСОБА_9 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку.

15.12.2023 ОСОБА_1 повторно звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу, оскільки до загального трудового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977, оскільки вона заведена з порушенням Інструкції № 58, а саме зміна прізвищ заявниці з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (рос. мовою) засвідчено записом на форзаці трудової книжки за відсутності номера і дати свідоцтва про шлюб, запис не завірено назвою посади, ПІБ та підписом відповідальної особи, печаткою підприємства, що вносило запис. Також зазначено, що неможливо прослідкувати послідовну зміну прізвищ з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ". За період з 15.01.1996 по 24.12.2010 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у даних індивідуальних відомостей про застраховану особу. До загального страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до 3-х років згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_8 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_4 на " ОСОБА_9 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку.

Позивачка, не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Позивачка не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року (тобто, право на пенсію при наявності всіх перелічених у законі умов - з 10.05.2020)

Починаючи з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії з§ віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Тобто, законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

Зі змісту спірного рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 вбачається, що відповідно до наданих до заяви документів вік заявниці на момент звернення складає 63 роки, страховий стаж складає 0 років 11 місяць 14 днів.

Так, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977 (не підтверджено її приналежність позивачці) та період з 15.01.1996 по 30.06.2000 за відсутності сплати страхових внесків.

Стосовно висновку ГУ ПФУ в Харківській області про неможливість встановити послідовну зміну прізвищ заявниці (зокрема з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (рос. мовою), з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ") за наслідком чого, пенсійний орган прийшов до висновку про неможливість підтвердження приналежності трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977 позивачці та, відповідно, зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 засвідчено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 " ОСОБА_10 ".

У відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023, 26.09.1981 зареєстровано шлюб ОСОБА_10 , внаслідок чого відбулась зміна прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_4 ".

Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_6 від 29.11.2002 зареєстровано факт зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ".

У відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023 (запис № 2) зареєстровано факт розірвання шлюбу за рішенням Оболонського районного суду м. Києва № 756/8790/13-ц від 14.10.2013, у результаті чого відбулась зміна прізвища нареченого з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_3 ".

Згідно запису № 4 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023, 07.12.2023 зареєстровано зміни по батькові нареченої з " ОСОБА_11 " на " ОСОБА_12 ".

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміна прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 " є документально підтвердженою.

Водночас, суд звертає увагу, що у даному випадку не мало місце зміна прізвища позивачки з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_6 ", оскільки позивачка змінювала прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", а факт зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_3 " стосувалось колишнього чоловіка позивачки, що відбулось після розірвання шлюбу (запис № 2 у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023 (запис № 2).

Стосовно посилання суб`єкта владних повноважень на неможливість ідентифікувати приналежність трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977 саме позивачці, оскільки у вказаній трудовій книжці зафіксовано зміну прізвища лише з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " (у той час як наразі актуальним прізвищем позивачки є " ОСОБА_6 "), суд зазначає наступне.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Станом на дату заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року №162, затверджена постановою від 20.06.1974 року №162.

Так, вказаною Інструкцією встановлені загальні вказівки для заповнення відомостей про працівника до трудової книжки.

Відповідно до пунктів 2.10., 2.11 вказаної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з п. 2.4, 2.6, 2.9, 2.11, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників» та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п. 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Як вбачається з копії трудової книжки, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Також, у період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи те, що працівник не може нести тягар відповідальності роботодавця за недоліки заповнення трудової книжки (у даному випадку не зазначення роботодавцем у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_7 зміни її прізвищ з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 "), а судом вище підтверджено факт послідового зміну прізвищ позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", а також те, що зміна прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_3 " не стосувалась саме позивачки, суд приходить до висновку, що трудова книжка серії НОМЕР_7 належить саме позивачці - ОСОБА_1 , а, відтак, періоди її трудової діяльності мають бути зараховані до страхового трудового стажу.

Суд також зазначає, що суб`єктом владних повноважень із аналогічних підстав протиправно не враховані уточнюючі довідки Харківського національного університету імені Т. Шевченка від 06.08.2020 № 010-17/301 (де вказано періоди роботи позивачки з 1980 по 1996), архівну довідку коледжу геологорозвідувальних технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка № 062-62-26 (де вказано період навчання позивачки з 1979 по 1980 рік), довідку Національного транспортного університету від 13.07.2020 № 1057/01 (де вказано період роботи позивачки з 1977 по 1979).

Стосовно висновку суб`єкта владних повноважень про неможливість зарахування до загального страхового стажу позивачки періодів догляду за дитиною до 3-х років згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_8 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_4 на " ОСОБА_9 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. До страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу і порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: - для догляду за дитиною до 3-х років; - у зв`язку з вагітністю та пологами; - для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Тому, до 1 січня 2004 року час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, - на підставі свідоцтва про народження дитини.

Суд зазначає, що діти позивачки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягли трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до трудового стажу позивачки повинні бути включені періоди відпусток по догляду за дитиною до 3-х років.

Крім того, у рішеннях суб`єктів владних повноважень про відмову позивачці у призначенні пенсії зазначено, що до страхового стажу позивачки неможливо зарахувати період догляду за дитиною, оскільки у свідоцтвах про народження відсутня відмітка про видачу паспорта та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Такі доводи пенсійного органу є безпідставними, оскільки суб`єктами владних повноважень не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 20 січня 2021 року у справі № 311/2865/13-а дійшов до наступних висновків за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Враховуючи наведене, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу позивачки часу догляду за дитиною до 3-хрічного віку.

Щодо не зарахування страхового стажу з 15.01.1996 по 24.10.2010 в наслідок відсутності відомостей в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Як вбачається із записів трудової книжки позивачки, у період з 15.01.1996 по 24.12.2010 позивачка працювала на посаді зам. директора по адміністративній роботі ЗАО "Специальная комерческая служба безопасности "СКС" (мовою оригіналу).

Суд зазначає, що періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058.

А саме ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788), визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу.

Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах. До стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У зв`язку із цим, визначальним фактором у зарахуванні періоду до страхового стажу для позивача є підтвердження сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У силу приписів ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI(далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17, від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 р. у справі № 144/669/17 дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.07.2004 р. по 01.04.2005 р. не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

В подальшому цей правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 р. у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 р. у справі № 341/460/17, від 30.12.2021 р. у справі № 348/1249/17 та від 11.10.2023 р. по справі № 340/1454/21.

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 15.01.1996 по 24.12.2010, враховуючи встановлені судом вище обставини належності трудової книжки НОМЕР_2 від 09.11.1977 позивачці, порушує право останньої на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV, оскільки за даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за виконання своїх обов`язків підприємством на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивачки про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та за результатами розгляду заяви позивачки, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера.

Стосовно визначення дати, з якою позивачка має право на призначення пенсії, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 досягла 63-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 , із первинною заявою про призначення пенсії 23.11.2023 та повторною заявкою 15.12.2023 (тобто у межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), суд приходить до висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком з 10.11.2023 (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, враховуючи те, що звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку).

Також, суд зазначає, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки періоди її трудової діяльності, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-1 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Підсумовуючи вищезазначене, з метою обрання найбільш ефективного та доцільного способу відновлення порушених прав позивачки, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог у відповідності до приписів ст. 9 КАС України та задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 № 57 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 15.01.1996 по 24.12.2010 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_7 .

Відтак, оскільки ГУ ПФУ в м. Києві у спірних правовідносинах не порушено прав та законних інтересів позивача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, спрямованих саме до цього суб`єкта владних повноважень.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 № 57 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, з урахуванням висновків суду щодо наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко