Справа № 260/6794/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/6794/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач-2), в якому просить:

1.Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 46 від 11.09.2024 року, про відмову в призначенні пенсії за віком як учасник бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в повному розмірі з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року, з 05.07.1986 року по 03.05.1987 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.09.1986 року, ОСОБА_1 (РІЮКПІІ НОМЕР_2 , Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

2.Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в повному розмірі з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року, з 05.07.1986 року по 03.05.1987 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.09.1986 року з 04.09.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем своєї реєстрації, із заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого від 05.02.2024 року за № 30 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за пільгою як учасник бойових дій через відсутність необхідного страхового стажу.

При цьому, зі змісту спірного рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.07.1986 року по 29.02.2000 року, оскільки відсутній наказ на зарахування та з 05.07.1986 року по 03.05.1987 року, оскільки відсутня інформація про отриману заробітну плату.

Позивач вважає, що відмовляючи у призначенні йому пенсії на пільгових умовах, відповідач порушив його право на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 29.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Так, згідно доводів відповідача-2 в частині, що стосуються оскаржуваного рішення, відповідач-2 зазначив, що на підставі розгляду заяви позивача від 04.09.2024р. та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №09 від 11.09.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по віку, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж заявника становить 24 роки 09 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1986, період роботи з 29.02.2000 по 03.03.2003, оскільки не зазначено номер наказу про зарахування на роботу (страховий стаж з 2000 року розраховано згідно відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5).

Відповідач-2 вважає, що оскільки існуючі недоліки є суттєвими, то відповідно і неможливо зарахувати спірний період роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу на підставі виключно даних трудової книжки позивача. Тобто, покликання позивача лише на записи в трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1986, яка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, у цьому випадку вважає недостатніми.

13 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач-1 заперечує проти вимог позовної заяви.

Зазначає, що за наслідками розгляду наданих документів встановлено що страховий стаж позивача становить 24 років 11 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж за періоди з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до 01.01.2004.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1986 з 29.02.2000 по 10.02.2001, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутній номер підстави. Періоди роботи з 29.02.2000 по 27.03.2000, з 01.04.2000 по 25.04.2000, з 01.05.2000 по 24.05.2000, з 01.05.2000 по 24.05.2000, з 01.06.2000 по 27.07.2000, з 01.08.2000 по 27.08.2000, з 01.09.2000 по 28.09.2000, з 01.10.2000 по 27.10.2000, з 01.11.2000 по 26.11.2000, з 01.12.2000 по 30.12.2000, з 01.01.2001 по 27.01.2001, з 01.02.2001 по 24.02.2001 частково зараховано до стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. Період роботи з 01.07.2024 по 31.07.2024 по ІНФОРМАЦІЯ_1 буде враховано до страхового стажу роботи після надходження відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що органами Пенсійного фонду України прийнято рішення № 46 від 11.09.2024 та № 46 від 10.10.2024 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши у межах заявлених позовних вимог та спірних правовідносин наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.09.2024 року ОСОБА_1 до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем своєї реєстрації, із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого за № 46 від 11.09.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах через відсутність необхідного основного документа. Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача становить 24 роки 9 місяців 23 дні.

При цьому, зі змісту спірного рішення, до страхового стажу позивача згідно трудової книжки НОМЕР_3 період роботи з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року, оскільки відсутній наказ на зарахування, стаж зараховано згідно даних персоніфікованого обліку.

Окрім цього, згідно відомостей страхового стажу ОСОБА_1 даних форми РС-право судом встановлено, що спірний період роботи згідно записів трудової книжки з 05.07.1986 року по 03.05.1987 також не зарахований до страхового стажу позивача. Разом з тим, у оскаржуваному рішенні відповідачем-2 не наведено підстав причини не зарахування такого.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання призначити їй пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058- IV)

Частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХП (далі - Закон №1788-ХП), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1-3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, архівні довідки необхідні за умови необхідності підтвердити відомості про роботу особи, якщо відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 № 412, не застосовується.

Згідно пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд встановив, що трудова книжка НОМЕР_1 від 15.07.1986 року ОСОБА_1 , містить всі необхідні записи у період з 05.07.1986 року по 03.05.1987 та про періоди роботи з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року, а саме відомості про установу, дату прийняття позивача на роботу, дані про звільнення; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд зауважує, що всі записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів записані без виправлень, скріплені підписами та відповідними печатками.

Щодо посилань відповідача, як на підставу правомірності прийняття спірного рішення, щодо відсутні наказу на зарахування, то суд їх відхиляє, з огляду на таке.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Закарпатській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 227/2041/17 та № 686/21006/16-а.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи згідно записів трудової книжки.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій, суд вказує наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно оскаржуваного рішення № 46 від 11.09.2024 року страховий стаж позивача становить 24 роки 9 місяців 23 дні. Та згідно спірного рішення підставою для відмови у призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій вказано відсутність документа (наказу на зарахування). Інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу за віком як учаснику бойових дій у оскаржуваному рішенні не наведено.

Оскільки судом встановлено право позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки з 05.07.1986 року по 03.05.1987 та з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року, відповідно, загальний страховий стаж позивача складає понад 25 років, відтак суд з урахуванням п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за доцільне зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, 23, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області () № 46 від 11.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, 23, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.07.1986 року по 03.05.1987 року та з 29.02.2000 року по 03.12.2003 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.09.1986 року з 04.09.2024 року та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору