Справа № 440/1383/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко

19 грудня 2024 р. Справа № 440/1383/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року по справі № 440/1383/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням позовної заяви від 16.02.2024 року (а.с. 49-58) просить стягнути з державного органу - Державної казначейської служби України (далі ДКС України, відповідач) на його користь за рахунок бюджетних асигнувань три проценти річних за період з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року в розмірі 11 033,00 грн та інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди за той же період у розмірі 56 311,44 грн, всього 67 344,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно відмовився виконувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 року у справі № 440/4628/19, якою стягнуто на його користь з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 матеріальну шкоду, завдану Законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 110.205,03 грн. Посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21. Позивач зазначає, що має право на виплату 3% річних та інфляційних витрат за період несвоєчасного виконання судового рішення. Також вказує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що матиме можливість здійснити заходи по виконанню виконавчого листа, виданого 29.09.2020 року Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/4628/19 про стягнення на користь позивача матеріальну шкоду, завдану Законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 110205,03 грн, після встановлення у Законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень, на виконання рішень про відшкодування шкоди завданої законом, що визнано неконституційним. На теперішній час законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Вказує, відповідно до листів Міністерства фінансів України Законами України про Державний бюджет України на 2021-2023 роки не передбачені видатки на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту. Також звертає увагу на те, що спірні правовідносини не регулюються цивільним законодавством відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України, а отже застосування до них будь-яких положень ЦК України є неможливим.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження)) у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що відповідно до пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року (далі - Порядок № 845), компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно пункту 51 Порядку № 845 у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

На підставі аналізу наведених положень, суд дійшов висновку, що після виконання рішення суду, що передбачає стягнення коштів з держави, проведення перерахування таких на рахунок стягувача, голова ДКС України повинен прийняти рішення про виплату компенсації, розрахунок якої проводиться виходячи з дати надходження виконавчих документів та дати перерахування коштів, на їх виконання.

Судом зазначено, що станом на момент розгляду цієї справи перерахування коштів позивачу на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 року у справі № 440/4628/19 Державною казначейською службою України ще не проведено, а тому відсутні правові підстави для прийняття головою останньої рішення про виплату компенсації.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі (з урахування доповнення до апеляційної скарги від 30.04.2024 року) позивач ОСОБА_1 просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач вказує на те. що рішення суду є неправильним, нікчемним і таким, що суперечить чинному законодавству. Зазначає. що Порядок № 845 є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому не може скасувати приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України і суду належало б застосувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21 та від 09.11.2023 року у справі № 420/2411/19.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення, на підставі ст. 317 КАС України, частковому скасуванню та зміні, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 року частково задоволені вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року у справі № 440/4628/19.

Так, рішенням суду апеляційної інстанції скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року у справі № 440/4628/19 та прийнято нове судове рішення, яким частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , а саме, з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку ДКС України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, завдану Законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 110.205,03 грн.

У задоволені вимог в іншій частині ОСОБА_1 судом відмовлено.

29.09.2020 року Полтавським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист № 440/4628/19 про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану Законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 110205,03 грн (а.с.17).

06.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ДКС України із заявою, якою просив прийняти до виконання означений виконавчий лист. До зави позивачем був доданий виконавчий лист та власні банківські реквізити (а.с. 10).

Виконавчий лист надійшов на адресу ДКС України 13.10.2020 року та зареєстрований за № Ч-11-3690.

Листом № 5-11/20405 від 13.11.2020 року ДКС України повідомила ОСОБА_1 про те, що законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, а тому здійснить відповідні заходи по виконання виконавчого листа по справі №440/4628/19 буде можливо після встановлення в законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень (а.с. 18).

У подальшому позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до ДКС України з приводу виконання означеного судового рішення, яке, на час звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, ДКС України не виконано (а.с. 19-31).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.062016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною другою ст. 6 Закону № 1404-VІІІ, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.06.2012 року «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 1404-VІІІ, та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404-VІІІ, із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до частин першої, другої ст. 5 Закону № 4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Відповідно до п. 2 цього Порядку, безспірне списання, це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Положення пункту 35 Порядку № 845 визначають, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 38 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно з пунктом 47 Порядку № 845. безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

У разі коли у виконавчих документах, які надійшли до Казначейства, визначено боржником Кабінет Міністрів України, у якого відсутні рахунки в Казначействі, безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 48 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі (п.49 Порядку № 845).

Відповідно до пункту 50 Порядку № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно пункту 51 Порядку № 845 у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

Таким чином, після виконання рішення суду, що передбачає стягнення коштів з держави, проведення перерахування таких на рахунок стягувача, голова ДКС України повинен прийняти рішення про виплату компенсації, розрахунок якої проводиться виходячи з дати надходження виконавчих документів та дати перерахування коштів, на їх виконання.

Стягнення інфляційних втрат регулюється ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21, відступила від висновку щодо застосування частини другої ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про стягнення моральної шкоди за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який був сформульований у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 826/17656/16.

У постанові від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

« 91. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

92. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

93. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

94. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення».

За приписами частини п`ятої ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не поготується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , колегія судів враховує наступне.

При визначенні суми стягнення інфляційних втрат за період з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року застосуванню підлягають норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Колегія суддів зазначає, що індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України починаючи з серпня 1991 року щомісяця та публікуються в пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур`єр» у період з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем. Повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Мінстат України ці показники є офіційними (згідно зі ст.ст. 17, 18 Закону України «Про інформацію») і можуть бути використані для проведення перерахунків грошових сум.

У газеті «Урядовий кур`єр» від 10.02.2021 року опубліковане повідомлення Державної служби статистики України, зокрема, про те, що індекс споживчих цін (індекс інфляції) у січні 2021 року щодо грудня 2020 року становить 101,3%.

Для встановлення величини приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового доходу за період з 14.01.2021 року (тобто першого дня після спливу трьох місячного строку, передбаченого Порядком № 845) по 26.01.2024 року, колегія суддів керується положеннями Порядку № 1078 з Додатками, даними офіційного Інтернет сайту Держстату України про індекс інфляції (у відсотках до попереднього місяця) у 2021-2024 роках (https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm).

При цьому, колегія суддів зазначає. що коефіцієнт індексації обчислюється на базі щомісячних індексів інфляції. Розрахунок ведеться зростаючим підсумком шляхом перемноження індексів інфляції (поділених на 100), починаючи з місяця, наступного за базовим - до перевищення порогу індексації. В свою чергу, сума поточної індексації розраховується за формулою: Інд = ПМ х КІ, де, - «Інд» - сума поточної індексації, «ПМ» - прожитковий мінімум для працездатних осіб, «КІ» - коефіцієнт інфляції.

Відповідно до Законів України про Державний бюджет у 2021-2024 роках прожитковий мінімум для працездатних осіб складав: від 15.12.2020 року № 1082-IX на 2021 рік , з 1 січня 2021 року 2.270 грн, з 1 липня 2021 року 2.379 грн, з 1 грудня 2021 року 2.481 грн; від 02.12.2021 року № 1928-IX на 2022 рік, з 1 січня 2022 року 2.481 грн, з 1 липня 2022 року 2.600 грн., з 1 грудня 2022 року 2.684 грн; від 03.11.2022 року № 2710-IX на 2023 рік, з 1 січня 2023 року 2.684 грн; від 09.11.2023 року № 3460-IX на 2024 рік з 1 січня 2023 року 3.028 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеної вище формули, визначаючи умовно «базовим» місяцем січень 2021 року, індексація доходу позивача за період з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року повинна складати: у січні 2022 року (з 10.02.2022 року по 31.01.2022 року 123,25 грн (7 х 2.481 : 100 х 22 календарні дні : 31 календарний день); у лютому 2022 року 173,67 грн ( 7 х 2.481 : 100); у березні 2022 року - 173,67 грн (7 х 2.481 : 100); у квітні 2022 року 290,28 (11.7 х 2.4881 : 100); у травні 2022 року 416,81 грн (16,8 х 2.481 : 100); у червні 2022 року 506,12 грн (20,4 х 2.481 : 100); у липні 2022 року 530,40 грн (20,4 х 2.600 : 100); у серпні 2022 року 715 грн (27,5 х 2.600 : 100); у вересні 2022 року 715 грн (27,5 х 2.600 : 100); у жовтні 2022 року 715 грн (27,5 х 2.600 : 100); у листопаді 2022 року 837,20 грн (32,2 х 2.600 : 100), у грудні 2022 року 864,25 грн (32,2 х 2.684 : 100), у січні 2023 року 976,98 грн (36,4 х 2.684 : 100), у лютому 2023 року 976,98 грн (36,4 х 2.684 : 100), у березні 2023 року 976,98 грн (36,4 х 2.684: 100), у квітні 2023 року 976,98 грн (36,4 х 2.684: 100), у травні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684 : 100), у червні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100) , у липні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100), у серпні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100), у вересні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100), у жовтні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100); у листопаді 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684: 100); у грудні 2023 року 1.113,86 грн (41,5 х 2.684 : 100); у січні 2024 року 1.053,94 грн (з 01.01.2024 року по 26.01.2024 року) (41,5 х 3.028 : 100 х 26 календарних днів : 31 календарний день).

Враховуючи наведене, колегія суддів, частково задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_1 , стягує з відповідача на користь позивача 19.933,39 грн інфляційних витрат, що виникли у наслідок невиконання ДЗК України у період часу з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року судового рішення від 11.09.2020 року у справі № 440/4628/19.

Колегія суддів не приймає до уваги розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем ОСОБА_1 , оскільки цей розрахунок проведений з використанням умовного «базового» місяця/місяця підвищення доходу - жовтень 2020 року, в той час як наслідки, встановлені частиною 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних витрат на суму боргу, з урахуванням положень Порядку № 845 та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21 щодо зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди, наступають з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа, тобто з 14.01.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що пунктом третім «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році зупинена дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у період дії в Україні воєнного стану звільнення осіб від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, на законодавчому рівні не відбулось, за винятком випадків прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь такої компенсаційної виплати як три проценти річних від простроченої суми за період з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року підлягають частковому задоволенню, у розмірі 6.765,64 грн, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що три проценти річних розраховуються за формулою: «Компенсаційна виплата відповідно до ст. 625 ЦК України» = «Сума боргу» Ч «Процентна ставка 3%» : « 100%» Ч «Кількість днів прострочення виплати» : «Кількість днів у календарному році».

Період прострочення ДКС України виплати позивачу ОСОБА_1 : з 10.01.2022 року по 31.12.2022 року складає 356 днів, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року 365 днів, з 01.1.224 року по 26.01.2024 року 26 днів.

Таким чином, компенсаційна виплата відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 10.01.2022 року по 31.12.2022 року складає: 3.224,63 грн (110 205,03 х 3 : 100 х 356 : 365); за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року 3.306.15 грн (110 205,03 х 3: 100 х 365: 365); за період з 01.01.2024 року по 26.01.2024 року 234,86 грн (110 205,03 х 3 : 100 х 26 : 366).

Оскільки означені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів частково задовольняє вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 скасовує судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ДКС України на його користь 19.933,39 грн інфляційних витрат, що виникли у наслідок невиконання ДЗК України у період часу з 10.01.2022 року по 26.01.2024 року судового рішення від 11.09.2020 року у справі № 440/4628/19, та 6.765,64 грн як трьох процентів річних від простроченої суми виплати за цей же період та приймає нове судове рішення про задоволення цих вимог. Судове рішення в іншій частині підлягає зміні з підстав та мотивів його прийняття.

Колегія суддів зазначає. що відповідно до пунктів першого та сімнадцятого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Таким чином, Державна казначейська служба України, апріорі (а priori), є державним органом. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з боржників (тобто визначених в рішенні про стягнення коштів державних органів), встановлений Порядком № 845, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для зазначення у судовому рішенні порядку його виконання.

Інші доводи та заперечення сторін на висновків колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Підстави для розподіл судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 440/1383/24 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 19.933,39 грн інфляційних витрат, що виникли у наслідок невиконання Державною казначейською службою України у період часу з 10 січня 2022 року по 26 січня 2024 року судового рішення від 11 вересня 2020 року у справі № 440/4628/19, та 6.765,64 грн як трьох процентів річних від простроченої суми виплати за цей же період з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з Державної казначейської служби України (ЄДРПОУ 3756746) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 19.933 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 39 копійок інфляційних витрат, що виникли у наслідок невиконання Державною казначейською службою України у період часу з 10 січня 2022 року по 26 січня 2024 року судового рішення від 11 вересня 2020 року у справі № 440/4628/19, та 6.765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривні 64 копійок як трьох процентів річних від простроченої суми виплати за цей же період.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 440/1383/24 змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц