Справа № 520/25586/24
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року № 520/25586/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому з урахуванням уточнень просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до страхового стажу періоду закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та періоду роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003 та щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати з 01 квітня 2024 року до страхового стажу ОСОБА_1 період закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та період роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 квітня 2024 року перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та підвищити пенсію ОСОБА_1 на 0,75 відсотків за кожний повний місяць страхового стажу, набутий після досягнення пенсійного віку 60 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача вчинено протиправні дії щодо незарахування до страхового стажу періоду закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та періоду роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003 та щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до суду не надійшов.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.10.2024 № 79 позивачу з 01.04.2024 року призначено пенсію за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом №2600-0202-8/113205 від 04.06.2024 на звернення представника позивача повідомило, що на підставі заяви від 22.05.2024 ОСОБА_2 призначена пенсія за віком з 01.04.2024 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. Вказано, що на виконання вимог Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження зміті до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» від 16.12.2020 №25-1, заява ОСОБА_1 від 22.05.2024 оброблялась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та перевірялась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Зазначено, що при призначені пенсії ОСОБА_2 до страхового стажу не зараховано: період перебування в закордонному відрядженні з 15.12.1988 по 18.12.1990, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи за кордоном регулюється Правилами про умови праці радянських працівників за кордоном, які затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням 254 2.1974 №365; періоди роботи в Республіці Білорусь з 01.01.1992, оскільки до лютого 2022 року пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їхніх сімей передбачалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода). Вказано, що Україна припинила участь в Угоді. Вказано, що Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» від 01.12.2022 №2783 IX набув чинності з 23.12.2022. Вказано, що з 23.12.2022 правові відносини, зокрема, з Республікою Білорусь зупинені офіційно. Зазначено, що після зупинення дії Конвенції 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з Республікою Білорусь щодо будь яких документів, виданих, посвідчених у Республіці Білорусь, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Вказано, що офіційні документи, видані компетентними органами Республіки Білорусь, приймаються на території України виключно за умови легалізації, у даному випадку, проставляння апостилю.

Як зазначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, при призначенні пенсії позивачу не було зараховано до страхового стажу період перебування у закордонному відрядженні з 15.12.1988 по 18.12.1990, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи за кордоном регулюється Правилами про умови праці радянських працівників за кордоном, які затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням 25.12.1974 № 365. Вказано, що періоди роботи в Республіці Білорусь з 01.01.1992, оскільки до лютого 2022 року пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їхніх сімей передбачалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зазначено, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 №72/14-612/1- 96203, Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та періоду роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003 та щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, у відповідності до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Трудова книжка позивача містить записи, з яких вбачається, що: 22.08.1983 - позивача було прийнято на роботу до Мінського регіонального відділення по монтажу і наладці медичного обладнання на посаду старшого інженера-наладчика; 15.09.1987 - позивача було переведено на посаду інженера І категорії; 15.12.1988 - позивача було направлено у закордонне відрядження у Республіку Нікарагуа; 18.12.1990 - позивач повернувся з закордонного відрядження; 07.03.1991 - позивача звільнено з посади за власним бажанням.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області посилалось на те, що при призначенні пенсії позивачу не було зараховано до страхового стажу період перебування у закордонному відрядженні з 15.12.1988 по 18.12.1990, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи за кордоном регулюється Правилами про умови праці радянських працівників за кордоном, які затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням 25.12.1974 № 365.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про правонаступництво України Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 № 365 затверджено Правила про умови праці радянських працівників за кордоном (далі - Правила № 365).

Пунктом 52 Правил № 365 встановлено, що у трудові книжки фахівців, які направляються на роботу за кордон, підприємства (установи, організації) роблять запис про відрядження їх в розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Абзацом 2 пункту 53 Правил № 365 встановлено, що записи до трудових книжок фахівців проводяться по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. У довідках вказується час роботи за кордоном і займана посада, а також підставу їх видачі (номера та дати відповідних наказів).

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І, пункту 50 розділу ІІ, пунктів 52, 53 розділу ІІІ Правил № 365, на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями встановленими цими Правилами.

У відповідності до Правил № 365 перебування спеціалістів за кордоном не перериває їх трудовий стаж, який вони мали до виїзду за кордон, при умові поновлення на роботі після повернення в СССР протягом двох місяців, не рахуючи часу переїзду до місця постійного проживання та перебування у відпустці, яка не використана під час роботи за кордоном.

Крім того, пунктом 70 розділу 4 Правил № 365 про умови праці радянських працівників за кордоном, визначено, що за працівниками, скерованими в службове відрядження з СРСР за кордон, зберігається робоче місце (посада) і середній заробіток.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, позивач з 22.08.1983 працював у Мінському регіональному відділенні по монтажу і наладці медичного обладнання, з 15.12.1988 по 18.12.1990 перебував у відрядженні у Республіці Нікарагуа.

Після закінчення закордонного відрядження позивач у строк, менший ніж два місяці, повернувся на підприємство, в якому працював до виїзду за кордон, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача № 8, та працював там до 07.03.1991 (запис № 9).

Таким чином, період перебування позивача у закордонному відрядженні з 15.12.1988 по 18.12.1990 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідно до записів трудової книжки позивача: 24.09.1991 - прийнятий на роботу в ООО "Вестинструментсервис" на посаду генерального директора; 18.07.2001 - переведений на посаду комерційного директора ООО "Вестинструментсервис"; 08.07.2003 - звільнений з роботи у ООО "Вестинструментсервис" за власним бажанням.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області посилалось на те, що при призначенні пенсії позивачу не було зараховано до страхового стажу періоди роботи в Республіці Білорусь з 01.01.1992, оскільки до лютого 2022 року пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їхніх сімей передбачалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зазначено, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 №72/14-612/1- 96203, Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023.

13 березня 1992 року була підписана Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода).

Підписантами угоди виступили, зокрема, Україна та Республіка Білорусь.

Угодою передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1 Угоди).

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Отже, питання врахування періодів роботи в Республіці Білорусь, починаючи з 01 січня 1992 року, до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Республікою Білорусь.

Згідно зі статтею 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №676/6166/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20.

Таким чином, під час вирішення питання про розрахунок розміру стажу позивача і призначення йому пенсії за віком, пенсійний орган повинен був врахувати трудовий стаж набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Республіки Білорусь та зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

Щодо посилань відповідача на те, що Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995, припинила свою дію для України 23.12.2023, суд зазначає, що оскільки позивач працював у Республіці Білорусь в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Республіки Білорусь.

Відповідно до ст.4 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995 Договірні Сторони надають постійно проживаючим на своїй території громадянам іншої Договірної Сторони рівні із своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995 передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 18.11.2024 року по справі № 340/4436/23.

Таким чином, період роботи позивача з 01.01.1992 по 08.07.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області допущено протиправну бездіяльність щодо незарахування до страхового стажу періоду закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та періоду роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, допущено протиправну бездіяльність, як пасивну форму поведінки у спірних правовідносинах. Отже позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати з 01 квітня 2024 року до страхового стажу ОСОБА_1 період закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та період роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незастосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 квітня 2024 року перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та підвищити пенсію ОСОБА_1 на 0,75 відсотків за кожний повний місяць страхового стажу, набутий після досягнення пенсійного віку 60 років, суд зазначає наступне.

Позивач посилався на те, що у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу позивача періодів з 15.12.1988 по 18.12.1990, з 01.01.1992 по 08.07.2003, відповідачем не було застосовано приписи ч. 1 ст. 29 Закону № 1058-IV при розрахунку пенсії позивача.

Рішенням у даній справі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати з 01 квітня 2024 року до страхового стажу ОСОБА_1 період закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та період роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

Тобто, права позивача було відновлено належним чином.

Так, наразі у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем після зарахування спірного стажу позивачу не буде застосовано положень ч. 1 ст. 29 Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, такі позовні вимоги звернуто на майбутнє.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у вищевказаній частині.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та періоду роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати з 01 квітня 2024 року до страхового стажу ОСОБА_1 період закордонного відрядження з 15.12.1988 по 18.12.1990 та період роботи з 01.01.1992 по 08.07.2003.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.