Справа № 340/2549/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року м.Дніпросправа № 340/2549/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 340/2549/24 (суддя Казанчук Г.П., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) у наданні позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оформлену листом №631/1803 від 04.04.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 соціальну відпустку - відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 у даній справі в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, ним через представника була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, так і права на інформацію кореспондує з обов`язком військової частини відреагувати на рапорт. У відповідь на рапорт ОСОБА_1 про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, військовою частиною НОМЕР_1 було відмовлено у наданні відпустки. Така відмова ґрунтується на помилковому тлумаченні законодавства та є незаконною. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки», після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, положення п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не обмежують чоловіка-військовослужбовця у праві на отримання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а лише вказують на певні умови, коли обоє батьків є військовослужбовцями.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд повно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку (а.с.8-19).

19.05.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в подальшому ОСОБА_3 ) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку (а.с.11-13).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2024 року №631/2803 відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_1 , оскільки військовослужбовці-чоловіки мають право на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо обоє батьків є військовослужбовцями, а до рапорту не надано документів про проходження військової служби ОСОБА_3 (а.с.18).

Правомірність та законність такої відмови та зобов`язання надати соціальну відпустку є предметом спору у даній справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказав, що з боку відповідача бездіяльності по відношенню до розгляду рапорту, поданого позивачем допущено не було. Відмовляючи позивачу у задоволені рапорту, відповідач діяв правомірно, з урахуванням вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.23 №451/2023), який продовжується і на час розгляду даної справи.

Сторонами не заперечується, що позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач виявив бажання вийти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XIІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Право військовослужбовців на відпустки, передбачено статтею 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.17 статті 10-1 вказаного Закону, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Законом України «Про внесення змін до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо рівних можливостей матері і батька, які є військовослужбовцями, на догляд за дитиною в особливий період'' від 29.07.2022 №2490-ІХ пункт 19 статті 10-1 Закону викладено в такій редакції: «Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Тобто, законодавством, що регулює спірні відносини, визначено право на відпустку для догляду за дитиною військовослужбовцям-чоловікам на однакових умовах із жінками, проте за умови, якщо обоє з батьків є військовослужбовцями.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на міжнародні правові акти, як то Резолюцію Парламентської Асамблеї Ради Європи № 2079 (2015) Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька, Директиву 2010/18/EU від 8 березня 2010 року про імплементацію переглянутої рамкової угоди щодо батьківської відпустки (ст. 424, додаток XL Угоди про асоціацію між Україною та ЄС) рішень ЄСПЛ та статтю 8 Конценції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів оцінює критично, оскільки всі вони регулюють правовідносини, повязані з реалізацію права батька на отримання соціальної відпустки, проте без врахування особливостей періоду, що наразі діє в Україні, та не регулюють право отримання соціальної відпустки батьком-військовослужбовцем, яким і є позивач.

Оскільки доказів того, що дружина позивача ОСОБА_3 проходить військову службу матеріали справи не містять, відповідач правомірно відмовив у наданні ОСОБА_1 соціальної відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, з урахуванням п. 17, 19 ст. 10-11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 340/2549/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак