Справа № 420/21852/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21852/23

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Дата і місце ухвалення 28.10.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, прийняту за результатами розгляду заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення чи зміну способу і порядку виконання виконавчого листа по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області щодо несплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року включно у сумі 193556,58 гривень;

- зобов`язати Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року включно у сумі 193556,58 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради щодо несплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року включно у сумі 193087,92 грн. Зобов`язано Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року включно у сумі 193087,92 грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року апеляційну скаргу Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року змінено. Доповнено мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року обставинами встановленими судом апеляційної інстанції щодо судового контролю та примусового виконання рішення суду у справі № 815/6667/17. Виключено абзац другий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року. В абзаці третьому резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року визначено, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді замість середній заробіток за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року залишено без змін.

09 жовтня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій заявник просив суд встановити чи змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа № 420/21852/23, виданого 28.05.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді на стягнення за рахунок коштів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді у сумі 193087,92 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року в задоволенні заяви старшого державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення чи зміну способу і порядку виконання виконавчого листа №420/21852/23 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та встановити чи змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа №420/21852/23 шляхом стягнення за рахунок коштів відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді у сумі 193087,92 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород Дністровського району Одеської області умисно не виконується постанови суду та виконавчої служби з 08 травня 2024 року до теперішнього часу, понад сім місяців, та не вживаються заходи з метою його виконання. Апелянт звертає увагу на приписи ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно яких якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірне питання, виходив з того, що заміна способу і порядку виконання судового рішення, запропонована заявником, фактично змінить по суті рішення, оскільки буде змінено обраний спосіб захисту прав позивача, а тому суд відмовив в задоволенні поданої заяви.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21.

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.

Надаючи правову оцінку доводам заяви про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України колегія суддів робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відділ) з 04.06.2024 перебуває виконавче провадження № 75202718 з примусового виконання виконавчого листа № 420/21852/23, виданого 28.05.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород Дністровського району Одеської області сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

28.06.2024 у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області направлено вимогу державного виконавця, якою зобов`язано боржника вжити заходів спрямованих на виконання рішення суду по справі № 420/21852/23. 09.07.2024 у відповідності до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн. на Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області за невиконання вимог виконавчого документа № 420/21852/23.

15.08.2024 у відповідності до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» повторно винесено постанову про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн. на Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області за невиконання вимог виконавчого документа № 420/21852/23.

03.09.2024 на ім`я сільського голови Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області Апанасенко Андрія Володимировича направлено вимогу державного виконавця, якою сільського голову ОСОБА_2 запропоновано надати письмові пояснення про причини умисного невиконання рішення суду по справі № 420/21852/23, яким зобов`язано Кароліно Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді та повідомити про вжиті заходи боржником з метою виконання рішення суду по справі № 420/21852/23.

05.09.2024 на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області направлено повідомлення щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочаття досудового розслідування за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України відносно посадових осіб Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за невиконання рішення суду по справі № 420/21852/23. 01.10.2024 на адресу відділу надійшов лист Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за підписом сільського голови Андрія Апанасенка.

Вказаним листом повідомлено про неможливість виконання рішення суду по справі № 420/21852/23 у зв`язку з не прийняттям рішення про затвердження місцевого бюджету на 2024 рік.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року по справі № 420/21852/23 на даний час не виконане, при цьому вжиті заходи примусового виконання судового рішення не дають очікуваного результату, що свідчить про обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання.

Натомість, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вважав, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті, оскільки фактично змінює судове рішення.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому, зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що предметом спору у межах даної справи, окрім права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, був і розмір відповідних сум, які підлягають виплаті позивачу.

Зокрема, у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року суд застосував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, враховував розмір середньоденної заробітної плати позивача, який встановлений судовим рішенням у справі № 815/6667/17, 468,66 грн. та визначив, що середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу за 412 робочих днів за затримку виконання судового рішення про поновлення на посаді за спірний період з 01.02.2022 року по 31.08.2023 року складає 193087,92 грн.

Доводи апеляційної скарги не містили посилань на невірний розрахунок судом першої інстанції розміру середнього заробітку, з огляду на що, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у вказаній частині апеляційним судом було залишено без змін.

Таким чином, оскільки способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо виплати позивачу середнього заробітку у визначеному судом розмірі 193087,92 грн., колегія суддів, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, доходить висновку про наявність правових підстав для зміни способу виконання рішення суду шляхом стягнення зазначеної суми. При цьому, колегія суддів наголошує, що запропонований спосіб виконання судового рішення фактично не змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №420/21852/23, а спрямований виключно на його повне та ефективне виконання.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що статтею 378 КАС України передбачено можливість встановлення судом порядку і способу виконання судового рішення, а не виконавчого листа. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку наявні підстави саме для встановлення способу виконання судового рішення, проте не порядку його виконання.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву старшого державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення виконання виконавчого листа № 420/21852/23 задовольнити частково.

Встановити спосіб виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року по справі № 420/21852/23 в частині зобов`язання Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

Стягнути з Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді у сумі 193087,92 грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.12.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька