Справа № 480/762/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2024 р. Справа № 480/762/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ в Черкаській області), в якій просив:
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, визначеного ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 21.07.1982 по 19.10.1982 в Шосткинській автобазі, з 02.06.1991 по 24.12.1997 в кооперативі, з 03.01.1998 по 15.02.1998 в Приватному підприємстві "КДВ";
3) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення 17.11.2023 року.
Свої вимоги мотивував тим, що йому було протиправно не зараховано до страхового стажу періоди його роботи з 21.07.1982 по 19.10.1982 в Шосткинській автобазі, з 02.06.1991 по 24.12.1997 в кооперативі та з 03.01.1998 по 15.02.1998 в Приватному підприємстві "КДВ", з підстав відсутності назви підприємства при прийнятті на роботу, а в уточнюючій довідці від 01.11.2023 відсутності наказів про прийняття та звільнення з роботи.
Ухвалою суду від 06.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідачів витребовувалися додаткові докази у справі, які на виконання вимог ухвали представником ГУ ПФУ в Черкаській області було надано.
ГУ ПФУ в Черкаській також подано відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача-2 просив у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Посилався на статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Зазначав, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок записи при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Посилався на неповноту записів позивача у трудовій книжці, що стало підставою для неврахування періодів роботи з 21.07.1982 по 19.10.1982, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, а в уточнюючій довідці відсутні накази про прийняття та звільнення; з 02.06.1991 по 24.12.1997, з 03.01.1998 по 15.02.1998, оскільки в трудовій книжці позивача відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу, представник відповідача зазначав, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі адміністративного судочинства, відтак, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Від ГУ ПФУ в Сумській області відзиву на позовну заяву до суду не надходило. При цьому, частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з позову та підтверджується матеріалами справи, позивач, ОСОБА_1 25.10.1963, після досягнення 60 років, 17.11.2023 звернувся до Шосткинського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.49). До заяви позивачем було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, довідки про зміну назви підприємства, документи про стаж, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с. 49 зворот).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Згідно із ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2023 році досяг віку у 60 років.
Відповідно до розрахунку стажу позивача згідно форми РС-право, наданого відповідачем (а.с.41), до страхового стажу позивача було враховано періоди навчання, військової служби та частково періоди роботи, що склало у загальному обчисленні 29 років 6 місяці та 27 днів.
Поряд з цим, спірним у цій справі питанням є не врахування відповідачем періодів роботи з 21.07.1982 по 19.10.1982, з 02.06.1991 по 24.12.1997, з 03.01.1998 по 15.02.1998.
Як вбачається з рішення ГУ ПФУ у Черкаській області (а.с.6, 45), відзиву на позовну заяву ГУ ПФУ у Черкаській області, період роботи з 21.07.1982 по 19.10.1982 не врахований, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, а в уточнюючій довідці відсутні накази про прийняття та звільнення. Періоди роботи з 02.06.1991 по 24.12.1997, з 03.01.1998 по 15.02.1998 не враховані оскільки в трудовій книжці позивача відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу
Суд не погоджується з такими доводами ГУ ПФУ у Черкаській області з огляду на таке.
За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч.2,3 ст. 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Так, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.8-11, 50-57) та архівної довідки Архівного відділу Шосткинської міської ради від 01.11.2023 (а.с.12), судом встановлено, що позивач з 21.07.1982 по 19.10.1982 працював на посаді водія ІІІ класу в а/к №1 Шосткинської автобази Сумського виробничого автотранспортного об`єднання. Також, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.8-11, 50-57) судом встановлено, що позивач у період з 02.06.1991 по 24.12.1997 працював муляром 3 розряду в кооперативі, з 03.01.1998 по 15.02.1998 працював експедитором непродовольчих груп товарів приватного підприємства «КДВ».
Суд зазначає, що у відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Автентичність записів трудової книжки позивача відповідачем не оспорюється. Всі записи виконані чітко, не містять виправлень, містять початок і кінець періодів, інформацію про займану посаду, підписи відповідальних осіб та засвідчені печаткою.
Відповідачем не вказано, на підставі якого саме нормативно-правового акту в архівній довідці має бути вказано накази про прийняття на роботу позивача та його звільнення. Поряд з цим, суд вказує, що перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на особу є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії (постанова Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19).
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні особі пенсії (постанова ВС від 21.02.2020 року у справі №291/99/17).
Відтак за обставин цієї справи суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 21.07.1982 по 19.10.1982, з 02.06.1991 по 24.12.1997, з 03.01.1998 по 15.02.1998 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку (частина 2 статті 78 КАС України).
ГУ ПФУ в Черкаській області у рішенні від 23.11.2023 визнало, що страховий стаж позивача складає 29 років 6 місяців 27 днів. Відмови від визнання таких обставин у відзиві представником ГУ ПФУ в Черкаській області не вказано, відтак, суд визнає таку обставину як визнану відповідачем та такою, що не підлягає доказуванню.
Таким чином, з урахуванням стажу, визнаного відповідачем, загальний стаж позивача становить більше 36 років, чого більше ніж достатньо для призначення пенсії позивачеві, як особі, яка досягла 60 років у 2023 році.
При цьому, слід наголосити, що у цьому спорі, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом №1058-ІV.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також, слід звернути увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд вважає необхідним з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача саме призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком.
Щодо територіального органу ПФУ, якого належить зобов`язати відновити порушене право позивача, слід зазначити наступне.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже, оскільки право позивача на призначення пенсії порушило ГУ ПФУ в Черкаській області, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності належить зобов`язати відновити порушене право позивача.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.
Відтак, вимоги про зобов`язання вчинити дії саме ГУ ПФУ в Сумській області задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 17.11.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV, зарахувавши період роботи ОСОБА_1 з 21.07.1982 по 19.10.1982 на посаді водія ІІІ класу, з 02.06.1991 по 24.12.1997 на посаді муляра 3-го розряду та з 03.01.1998 по 15.02.1998 на посаді експедитора непродовольчої групи товарів до його страхового стажу.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2024.

Суддя І.Г. Шевченко