Справа № 320/4260/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4260/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті з підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.09.2020;

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком з підвищенням розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.09.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо відмови позивачу у виплаті з підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.09.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 26.04.2010 було призначено пенсію по інвалідності згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а 06.09.2020 здійснено переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не дослідив обставин, що мають значення для справи та не правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.04.2010 отримувала пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі заяви позивача від 06.09.2020 про призначення пенсії за віком відповідач перевів ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем 17.10.2022 подано до Головного управління заяву, у якій просить повідомити, чи отримує він доплату за більш пізній вихід 2,5% за кожні 6 місяців більш пізнього віку.

Листом від 10.11.2022 №24497-23503/С-02/8-2600/22 Головне управління повідомило позивача, що його з 06.09.2020 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінкам, як народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалась будь-яка пенсія.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 №1058 (далі - Закон №1058).

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, суд першої інстанції вірно зауважено, що для підвищення пенсії на підставі частини 1 статті 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 26.04.2010 було призначено пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а 06.09.2020 здійснено переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, в даному випадку відбулось не призначення пенсії за іншим законом, а саме переведення на інший вид пенсії в межах одного закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що коли позивач реалізувала право виходу на пенсію по інвалідності у 2010 році, то її звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2020 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2010 по 2020 рік вона отримувала пенсію по інвалідності.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №336/4385/17, від 25.09.2018 у справі №686/10709/17 та від 11.12.2018 у справі № 752/13469/16-а та від 16.06.2022 у справі №686/17753/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахуванні і виплаті позивачеві пенсії за віком з 06.09.2020, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 2,5%, є правомірною.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев