Справа № 160/24772/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24772/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/24772/24 за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльності Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного на підставі постанови від 11.05.2005 року серії АЕ №974879 та зобов`язати зняти арешт за цією постановою.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем на звернення позивача протиправно не вчинено дії щодо не зняття арешту з майна, а арешт накладений на все майно є незаконним та порушує принцип непорушності власності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів щодо правомірності існування накладеного арешту на все майно ОСОБА_2 , а тому такий арешт за відсутності виконавчого провадження підлягає зняттю. Також наданими доказами підтверджено, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі, оскільки поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що поданий позов стосується права позивача на прийняття спадщини, а тому такий позов повинен бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. При цьому, оскаржуваний арешт було накладено на підставі ухвали

про забезпечення позову у цивільній справі, в той час як ст. 158 ЦПК України передбачено право суду, який забезпечив позов, скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1992 по 19.11.2023 роки, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським РАЦС м.Дніпропетровська 29.08.1992 року (запис №798).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Соборним відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20.11.2023 року.

21.02.2024 року ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіній О.В., яка зареєстрована за порядковим №23, про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 .

21.02.2024 року відкрито спадкову справу №72036166, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75920934 від 21.02.2024 року.

При цьому з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим «Домом щастя» Ленінського району м.Дніпропетровська 07.10.1970 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

За життя ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_2 , подавши заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу Гуніній Ірині Олександрівні.

Згідно змісту копії постанови Ленінського ВДВС ДМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 , накладено на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області б/н від 11.11.2004 року.

Накладення арешту на все майно ОСОБА_2 також підтверджується змістом листа Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації від 01.02.2022 року за №1254.

Згідно з листа Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.05.2023 року за №01-06/46/2023, цивільні справи в період з 2000 року по 2009 рік відносно громадянина Синиці ОСОБА_4 до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області не надходили.

12.08.2024 року представником позивача було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна на адресу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій вказано про необхідність зняття арешту зі всього майна, який накладений постановою Ленінського ВДВС ДМУЮ серії АЕ № 974879 від 11.05.2005 року щодо ОСОБА_2 .

Листом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.08.2024 року за №196323 повідомлено, що на виконанні у Ленінському ВДВС ДМУЮ перебувало виконавче провадження та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.05.2005 державним виконавцем на підставі ухвали Синельніковського районного суду від 11.11.2004 з метою забезпечення стягнення та усунення можливостей здійснити відчуження майна боржника, накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 .

Згідно з Наказом № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями», матеріали провадження було знищено, тому надання будь якої інформації за даним виконавчим провадженням немає можливості.

На підставі вказаного, у зазначеному листі зазначено про відсутність підстав для зняття арешту з всього майна боржника та запропоновано звернутися до відповідного суду для зняття арешту з всього майна.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у знятті арешту зі всього майна ОСОБА_2 , позивач звернулась із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивачки до суду з позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивачка визначила наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає їй в оформленні її спадкових прав на нерухоме майно.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивачки, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково розглянули в порядку адміністративного судочинства справу за позовом ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_3 , який в свою чергу прийняв спадщину від ОСОБА_2 - боржника у виконавчому провадженні , відкритому на підставі виконавчого листа, виданого судом цивільної юрисдикції, оскільки цей спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.01.2020 року у справі №340/25/19 (провадження №11-669апп19), які враховуються судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року в адміністративній справі №160/24772/24 - скасувати.

Провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 19.12.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк