Справа № 160/27262/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:
1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , а саме щодо ненарахування та невиплати:
- надбавки за вислугу років за період з 01.07.2022 по 30.10.2023;
- грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
- у повному обсязі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з отриманими 29.08.2022 та 09.04.2023 тяжкими пораненнями (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення:
- за період з 01.07.2022 по 30.10.2023 включно: надбавки за вислугу років;
- за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 включно: із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 у розмірі 2481 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
- за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно: із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- за період з 29.08.2022: додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди: перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позову позивач посилався на порушення його прав, яке полягає у непроведенні повного розрахунку при звільненні, зокрема, позивач вказує про ненарахування та невиплату надбавки за вислугу років за період з 01.07.2022 по 30.10.2023; вказує про незастосування при обчисленні усіх складових грошового забезпечення - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня відповідного року за період з 01.07.2022 по 19.05.2023, у зв`язку із чим вважає, що грошове забезпечення у вказаний період має бути перераховано з проведенням відповідної доплати; також позивач вказує, що йому не нараховано та не виплачено у повному обсязі сум додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень відповідно до Постанови №168 у зв`язку з двома тяжкими пораненнями (29.08.2022 та 09.04.2023), пов`язаними із захистом Батьківщини, за періоди: перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Позивачем подано до суду заяву про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом та поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду із цим позовом, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Тією ж ухвалою суду від 11.11.2024 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву та витребувано від відповідача належним чином засвідчені докази про: нарахування та виплату позивачу сум додаткової винагороди із зазначенням періодів та кількості діб, у тому числі за час перебування на лікуванні, переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками (постановою) військово-лікарської комісії; періоди перебування позивача у відпустках для лікування, з підтвердженням таких періодів відповідними наказами.
Ухвалою суду від 09.12.2024 року у зв`язку із ненаданням у встановлений строк відповідачем витребуваних судом доказів, такі докази витребувано повторно із встановленням строку їх надання до 15.12.2024 року включно.
Відповідач 12.12.2024 року надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, до якого долучивши копії наданих позивачем до позову карток особового рахунку за 2022-2024 року, та надав витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 із додатками: №2240 від 04.04.2023, №3028 від 29.04.2023, №4073 від 21.05.2023, №8508 від 04.11.2023, №2217 від 04.04.2024.
У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив, вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Зауважує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Вказує, що питання грошового забезпечення військовослужбовців вирішуються не у ВЧ НОМЕР_1 . Керівництвом ВЧ НОМЕР_1 постійно вживаються та вживались заходи щодо здійснення належного та повного фінансового забезпечення потреб військовослужбовців, які проходять в ній службу, зокрема і позивачу.
Відповідач зазначив, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. На підставі вищезазначеного нормативні документи щодо нарахування та виплати заробітної плати на військовослужбовців не поширюються. Відповідно розміри прожиткових мінімумів, які встановлюються на кожен рік, затверджені Законом України «Про Державний бюджет України» не застосовуються для нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Твердження позивача про неповне нарахування та невиплату додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень не ґрунтується на жодному доказі, відсутнє будь-яке обґрунтування зазначеної позиції. Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК. враховуючи, що зазначений вид винагороди нараховано та виплачено в повному обсязі, про що свідчать відповідні накази командира військової частини надані самим позивачем, позовні вимоги щодо не нарахування та невиплати за вказані періоди з додаткової винагород збільшеної до 100000 грн - безпідставні.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час мобілізації 06.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.07.2022, відповідно до наказу від 01.07.2022 № 186, по 28.03.2024 відповідно до наказу від 28.03.2024 № 89.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2024 №89 старшого солдата ОСОБА_1 , призваного під час мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.03.2024 №29-РС з військової служби у запас з урахуванням пункту 2 частина 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункту "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 місяців), вирішено:
- з 28.03.2024 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- виплатити щомісячну грошову премію за особистий внесок у загальні результати служби у повному розмірі, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу за період з 01 березня по 05 березня 2024 року;
- не виплачувати щомісячну грошову премію за особистий внесок у загальні результати служби у повному розмірі, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу за період з 06 березня по 28 березня 2024 року;
- виплатити оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 березня по 28 березня 2024 року;
- вислуга у Збройних Силах станом на 28.03.2024 становить: календарна 03 роки 11 місяців 04 дні;
- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 11 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;
- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;
- відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік;
- виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню у запас у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 21 (двадцять один) місяць;
- виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік;
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не виплачувалась;
- відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити грошову компенсацію як учаснику бойових дій за 14 (чотирнадцять) днів невикористаної додаткової відпустки за 2024 рік;
- зняти з відповідних видів котлового забезпечення з 29.03.2024;
- підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.03.2024 №29-РС.
Відповідно до довідки про доходи від 02.04.2024 №162 ОСОБА_2 за період з 01.07.2022 по 31.03.2024 військовою частиною НОМЕР_1 нараховано:
Відповідно до картки особового рахунку за 2022 рік ОСОБА_2 , штатна посада «курсант (в розпорядженні) 01 т.р. 01.07.2022; стрілець-снайпер 04.т.р. 06.07.2022; номер обслуги 04 т.р. 01.08.2022; солдат запасної роти 01 т.р. 02.09.2022; посадовий оклад 2470 грн 01.07.2022, 2730 грн 06.07.2022, 2730 грн 08.08.2022, 2470 грн 02.09.2022, нараховано:
- липень: вислуга років 02-02-07; нарахування відсутні;
Відповідно до картки особового рахунку за 2023 рік ОСОБА_2 , штатна посада «солдат запасної роти 01 т.р. 02.09.2022; кулеметник 05.т.р. 20.01.2023; «в розпорядженні (лікування)» 06.05.2023; посадовий оклад 2470 грн 02.09.2022, 2820 грн 20.01.2023, 2820 грн 28.11.2023, нараховано:
- вересень: вислуга років 03-04-07; фактично відпрацьований час: 8; ОВЗ: 154,84 грн; ПО: 727,74 грн; НВР: 0,00 грн; НОУПС 573,68 грн; премія 3886,14 грн; разом 5342,40 грн;
- жовтень: вислуга років 03-05-07; нарахування відсутні;
Відповідно до картки особового рахунку за 2024 рік ОСОБА_2 , штатна посада «в розпорядженні (лікування)» 06.05.2023, посадовий оклад 2820 грн 28.11.2023, 2820 грн 01.03.2023, 0,00 грн 06.03.2023, нараховано:
- січень: фактично відпрацьований час: 31; ОВЗ 600 грн; НВР 150 грн; разом 750 грн;
- лютий: фактично відпрацьований час: 31; ОВЗ 600 грн; НВР 150 грн; разом 750 грн;
Вирішуючи спір в частині доводів сторін про неповний розрахунок при звільненні у зв`язку із ненарахуванням та невиплатою з 01.07.2022 року по 30.10.2023 року такої складової грошового забезпечення як надбавки за вислугу років, суд виходить із того, що пунктом 2 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260) визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
З наданих до матеріалів справи карток особового рахунку за 2022 2024 роки підтверджено, що:
- у 2022 році вислуга на 1 липня складає 2 роки 2 місяці 7 днів, надбавка за вислугу років не нараховувалась та не виплачувалась у 2022 році;
- у 2023 році вислуга на 1 січня складає 2 роки 8 місяців 7 днів, надбавка за вислугу років з січня по жовтень не нараховувалась та не виплачувалась, у листопаді вперше нарахована у розмірі 1710 грн.
При цьому, відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків.
Відповідач не пояснив причину ненарахування позивачеві у спірний період надбавки за вислугу років.
Правомірних підстав для ненарахування та невиплати такої складової грошового забезпечення судом не встановлено, у зв`язку із чим позовні вимоги цій частині підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку доводам сторін щодо повноти остаточного розрахунку при звільненні з військової служби в частині незастосування при обчисленні складових грошового забезпечення позивача за період з 01.07.2022 року до 19.05.2023 включно року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року відповідно, суд виходить з такого.
Позивач вважає наявним порушення його прав, оскільки при обчисленні складових грошового забезпечення відповідач мав застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 грн з 01.01.2022 року та у розмірі 2684 грн з 01.01.2023 року, коли як відповідач використав для обчислення спірних виплат розрахункову величину у розмірі 1762 гривні, як прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01.01.2018 року.
Відповідач вважає правомірним таке обчислення грошового забезпечення, оскільки наведені нормативні документи стосуються нарахування та виплати заробітної плати, отже на військовослужбовців не поширюються.
Суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон 2011-XII).
Згідно із частинами першою третьою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою №704 зокрема затверджено:
- тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1;
- схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
У первинній редакції пункт 4 Постанови №704 мав наступний зміст:
- « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2017 №1041 внесено зміни до Постанови №704, у тому числі, додавши Додаток 15 «Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».
Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема пунктом 3 «Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України» визначено:
- « 3. У постанові Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»:
-- пункт 4 викласти в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Постановою Верховного Суду від 20.10.2022 касаційні скарги Пенсійного фонду України та Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 без змін.
Отже, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року" на "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року".
Тобто, з 29.01.2020 змінився нормативно-правовий підхід щодо тлумачення норм Постанови №704 та військовослужбовці знову отримали право на збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військове звання, а отже і грошового забезпечення, у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
У подальшому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 внесено зміну до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції:
4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
Постанова №481 набрала чинності 20.05.2023. Тобто, з 20.05.2023 підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 - відпали.

Посадові оклади позивача під час проходження військової служби у вищевказаний період розраховувались шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн) на тарифний коефіцієнт, закріплений в додатку 1 до Постанови №704, що не заперечено відповідачем.

Законодавець щорічно встановлював розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб:

- 2018 рік: стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII: установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2018 у розмірі 1762 грн для працездатних осіб;

- 2022 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 грн;

- 2023 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 2684 грн.

Верховний Суд неодноразово давав оцінку застосуванню пункту 4 Постанови №704 з урахуванням щорічної зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А саме, з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів, грошового забезпечення.

Пункт 4 Постанови №704 станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 встановлював залежність розміру посадового окладу та окладу за військовим званням саме від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Зазначення у пункті 4 Постанови №704 у формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб), як розрахункової величини для їх визначення, відповідає повноваженням Уряду щодо визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців.

Поряд із цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо порушення його прав на належний розмір усіх складових грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.07.2022 по 19.05.2023 включно, оскільки розмір грошового забезпечення, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення - безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Враховуючи, що такі додаткові види грошового забезпечення як допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, обчислюються із урахуванням у тому числі, посадового окладу та окладу за військовим званням, суд вважає порушеними права позивача на отримання таких додаткових виплат у повному розмірі.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача та вважає обґрунтованими позовні вимоги в розглянутій частині, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за період з 01.07.2022 до 19.05.2023 включно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Доводи відповідача про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення у повному обсязі не підтверджуються матеріалами справи.

Вирішуючи спір в частині повноти нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168), у зв`язку із отриманням поранень, суд виходить із наступного.

Абзацами 4-5 пункту 1 Постанови №168, в редакції під час отримання першого поранення встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У подальшому Постанову №168 доповнено пунктом 1-2 згідно з Постановою №836 від 09.08.2023, у частині виплати додаткової винагороди, який застосовується з 01.06.2023, та визначено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, умовами виплати за вказані періоди додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень є обставини отримання тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 отримав тяжкі поранення 29.08.2022 року та 09.04.2023 року, та такі поранення пов`язані із захистом Батьківщини.

Те, що поранення, отримане 29.08.2022, пов`язане із захистом Батьківщини підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №4416 від 12.10.2022, виданою командиром ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу №3251 від 30.09.2022. Зокрема, такою довідкою підтверджено, що старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.08.2022 одержав травму (поранення) діагноз: мінно-вибухова травма, вогнепальні осколкові сліпі поранення правого та лівого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна. За обставин: 29.08.2022 внаслідок мінного обстрілу позицій поблизу населеного пункту Миролюбівка Херсонської області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Дніпровської та Херсонської областей, не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №3251 від 30.09.2022.

Тяжкий ступінь поранення, отриманого 29.08.2022, підтверджено довідкою ВЛК від 03.01.2023 №561, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки МВТ (29.08.2022), множинних вогнепальних осколкових поранень м`яких тканин наскрізного правого стегна, та сліпих - лівого стегна та обоз гомілок У вигляді зміцнілих післяопераційних (29.08.2022 ПХО; 02.09.2022 - видалення осколків) рубців та невидалених дрібних сторонніх тіл (осколків) м`яких тканин правого стегна. Посттравматична полінейропатія великогомілкового нерву. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2022 №370 поранення тяжкого ступеню. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Довідка про обставини поранення не надана. Міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Друге поранення, отримане 09.04.2023, також пов`язано із захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2862 від 04.05.2023, виданою командиром ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу №2965 від 28.04.2023. У такій довідці підтверджено, що старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.04.2023 одержав травму (поранення) діагноз: множинне вогнепальне поранення нижніх кінцівок; наскрізне поранення нижньої третини лівого стегна з переломом середньої третини стегнової кістки зі зміщенням; наскрізне поранення нижньої третини лівої гомілки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням. Наскрізне поранення нижньої третини правої гомілки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням. За обставин: 09.04.2023 під час ведення бойових дій внаслідок ворожого обстрілу в районі населеного пункту Бахмут Донецької області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Донецької області, не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №2965 від 28.04.2023.

Тяжкість поранення підтверджена довідкою ВЛК №112 від 04.05.2023. Згідно з довідкою від 04.05.2023 №2862 травма отримана 09.04.2023, пов`язана із захистом Батьківщини та є тяжкою травмою, що також підтверджено довідкою №539 ВЛК від 16.01.2024 №56.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що два поранення отримані позивачем 29.08.2022 року та 09.04.2023 року є пов`язаними із захистом Батьківщини та є тяжкими, у зв`язку із чим є правомірними доводи позивача про необхідність обчислення йому додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я; за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; за період перебування у відпустці для лікування після тяжких поранень, яке підтверджено висновками військово-лікарської комісії.

Перевіряючи повноту нарахування додаткової винагороди з наданих сторонами доказів судом встановлено, що у зв`язку із отриманням поранення 29.08.2022, яке як встановлено судом є тяжким (довідка ВЛК від 03.01.2023 №561) та пов`язаним із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми від 12.10.2022 №4416), позивач:

- з 29.08.2022 згідно з наказом від 29.08.2022 №255 вибув на лікування; з 29.08.2022 по 31.08.2022: перебував у стаціонарі КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, що підтверджено довідкою про тимчасову непрацездатність №1098 від 30.08.2022 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого №22П16637;

- з 31.08.2022 по 01.09.2022: перебував у стаціонарі КПН «Криворізька міська лікарня №16» КМР;

- з 02.09.2022 по 05.09.2022: ВМКЦ ЗР м. Львів; стаціонар, що підтверджено випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11901 від 05.09.2022;

- з 05.09.2022 по 12.10.2022: перебував у стаціонарі КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради, що підтверджено випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8089/453 хірургічного відділення №2 від 12.10.2022;

- потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, згідно довідки №5440 ВЛК від 11.10.2022 №105;

- з 15.10.2022 прибув з лікування згідно з наказом від 15.10.2022 №303 (пункт 4.4); з 15.10.2022 вибув у відпустку після лікування у зв`язку з хворобою (довідка ВЛК №5440 від 11.10.2022); з 15.10.2022 по 13.11.2022: перебував у відпустці «після лікування у зв`язку з хворобою» згідно наказів командира ВЧ НОМЕР_1 №303 від 15.10.2022, №339 від 14.11.2022;

- з 15.11.2022 по 28.11.2022: перебував у стаціонарі КПН «Криворізька міська лікарня №3» КМР, що підтверджено випискою з медичної карти стаціонарного хворого №5007 від 28.11.2022; наказ від 16.11.2022 №341 про вибуття на лікування;

- з 28.11.2022 по 15.12.2022: перебував у стаціонарі КНП «Криворізька міська лікарня №7» м. Кривий Ріг, що підтверджено випискою з медичної карти стаціонарного хворого №2306/997 від 15.12.2022;

- з 16.12.2022 згідно наказу від 16.12.2022 №381 прибув з лікування (виписний епікриз№2306/997 від 15.12.2022);

- з 20.12.2022 згідно наказу від 20.12.2022 №385 вибув на лікування;

- з 04.01.2023 прибув з лікування згідно з наказом від 04.01.2023 №4 (довідкою ВЛК №561 від 03.01.2023 визнаний придатний до військової служби).

У зв`язку із отриманням поранення 29.08.2022, відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 :

- від 29.08.2022 №255, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування з 29.08.2022, а наказом від 15.10.2022 №303(пункт 4.4.) , таким, що прибув з лікування;

- від 15.10.2022 №303, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування на 30 діб з 15 жовтня по 13 листопада 2022 року (довідка ВЛК №5440 від 11.10.2022);

- від 14.11.2022 №339, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що прибув з відпустки після лікування у зв`язку з хворобою та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 16.11.2022 №341, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування, а наказом від 16.12.2022 №381, таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 20.12.2022 №385, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування до державної лікарні «Міністерства внутрішніх справ України» м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, а наказом від 04.01.2023 №4, таким, що прибув з лікування з військового клінічного центру Східного регіону ВЧ НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків.

При цьому, відповідно до карток особового рахунку за 2022 рік та 2023 роки, позивачеві здійснено нарахування додаткової винагороди:

- серпень: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн;

- вересень: винагорода 30/100 тис.грн: 57096,77 грн;

- жовтень: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн;

- листопад: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн;

- грудень: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн.

- січень 2023: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн.

- лютий 2023: винагорода 30/100 тис.грн: 30000 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач:

- з 10.04.2023 по 14.04.2023: перебував у стаціонарі Військово-медичного центру Північного регіону м. Харків (виписка №5720);

- з 14.04.2023 по 04.05.2023: перебував у стаціонарі КНП «Клінічна лікарня №5» СМР м. Суми (виписка №4645), потребував ВЛК для переведення до ортопедичного відділення на 15 діб з 05.05.2023;

- з 30.05.2023 по 12.07.2023: перебував у стаціонарі КНП «Центральна міська клінічна лікарня» СМР м. Суми (виписка №8685);

- з 13.07.2023 по 27.07.2023: перебував у стаціонарі КНП «Клінічна лікарня №4» СМР м. Суми;

- з 28.07.2023 по 11.08.2023: перебував у стаціонарі КНП «Клінічна лікарня №5» СМР м. Суми;

- з 25.08.2023 по 08.09.2023: перебував у стаціонарі КНП «Клінічна лікарня №5» СМР м. Суми (виписка №10223);

- з 13.09.2023 по 02.10.2023: перебував у стаціонарі ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», м. Дніпро;

- з 02.11.2023 по 16.11.2023: перебував у стаціонарі КНП «Криворізька міська лікарня №5» м. Кривий Ріг;

- з 17.11.2023 по 30.11.2023: перебував у стаціонарі КНП «Криворізька міська лікарня №5» м. Кривий Ріг, та згідно з довідкою №212 ВЛК від 30.11.2023 потребував відпустки для лікування після травми на 30 днів, травма тяжкого ступеню;

- довідкою №539 ВЛК (від 16.01.2024 №56) визнаний таким, що потребує лікування після травми (поранення) на 30 календарних днів, з подальшим оглядом на госпитальній ВЛК ЗСУ).

У зв`язку із отриманням другого поранення відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 :

- від 09.04.2023 №105 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув до медичних закладів Донецької області на лікування (довідки: №279 ВЛК від 27.07.2023, №294 ВЛК від 11.08.2023;

- наказом від 06.05.2023 №132 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманням поранення до повернення увільнено та зараховано у розпорядження командира;

- від 30.08.2023 №248 вирішено вважати ОСОБА_1 такого, що перебуває на тривалому лікуванні (понад 4 місяці) з 09.08.2023 знято з грошового забезпечення;

- від 24.09.2023 №273 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що прибув 09.09.2023 з лікування;

- від 24.09.2023 №273 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування, а наказом від 03.10.2023 №282, таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 28.10.2023 №307 ОСОБА_1 такого, що перебуває на тривалому лікуванні (понад 4 місяці), з 09.08.2023 знято з грошового забезпечення, як такого що знаходиться в розпорядженні командира, на лікуванні з 09.04.2023;

- від 02.11.2023 №312 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування, а наказом від 17.11.2023 №327, таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- з 17.11.2023 по 30.11.2023 позивач перебував в травматологічному відділенні згідно з медичною картою стаціонарного хворого №6234/1136;

- довідкою №212 ВЛК віл 30.11.2023 визначено ОСОБА_1 таким, що потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів;

- наказом від 01.12.2023 №341, таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 01.12.2023 №341 у відпустку для лікування на 30 діб до 30.12.2023 відправлено у зв`язку з хворобою направлено ОСОБА_1 , а наказом від 31.12.2023 №372, таким, що прибув з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 16.01.2024 №16 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування, а наказом від 17.01.2024 №17, таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 17.01.2024 №17 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 17 січня по 15 лютого 2024 року (довідка №539 ВЛК від 16.01.2024 про тяжке поранення та потребу у відпустці на 30 днів для лікування після травми), а наказом від 16.02.2024 №47, таким, що прибув з відпустки для лікування та приступив до виконання службових обов`язків;

- від 27.02.2024 №58 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування, а наказом від 03.03.2024 №63, таким, що прибув з відпустки для лікування та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно свідоцтва про хворобу №2233 від 06.03.2024 ГВЛК в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Згідно з наказами командира ВЧ НОМЕР_1 позивачеві вирішено виплатити додаткову винагороду:

- за березень 2023 року: наказ від 04.04.2023 №2240, додаток 1, за період 23.03.2023-31.03.2023, за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань;

- за березень 2023 року: наказ від 29.04.2023 №3028, додаток 1, за період 18.03.2023-22.03.2023, за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань;

- за квітень 2023 року: наказ від 21.05.2023 №4073: додаток 1, за період 01.04.2023, за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань; додаток 2, за період 02.04.2023-09.04.2023, за період безпосередньої участі у бойових діях та виконання бойових (спеціальних) завдань у складі інших військових частин у розмірі 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах;

- за жовтень 2023 року: наказ від 04.11.2023 №8508: додаток 6, за період лікування 10.04.2023-14.04.2023, 14.04.2023-04.05.2023, 30.05.2023-12.07.2023, 13.07.2023-11.08.2023, 25.08.2023-08.09.2023, 13.09.2023-02.10.2023, в розмірі 100000 грн за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення;

- за березень 2024 року: наказ від 04.04.2024 №2217: додаток 6, за період лікування 02.11.2023-16.11.2023, 17.11.2023-30.11.2023, з 01.12.2023-30.12.2023, з 17.01.2024-15.12.2024, в розмірі 100000 грн за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення. Переведений. Наказ №89 від 28.03.2024.

З системного аналізу наданих сторонами доказів на підтвердження обраних правових позиції щодо повноти нарахування та виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з отриманими 29.08.2022 року та 09.04.2023 року тяжкими пораненнями (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, суд вбачає порушення прав позивача.

Зокрема, з наданих доказів не вбачається нарахування та виплата додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн у належному розмірі у зв`язку із отриманням першого поранення 29.08.2022 року, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

Тяжкий ступінь поранення, отриманого 29.08.2022, підтверджено довідкою ВЛК від 03.01.2023 №561, в якій вказано, що згідно наказу МОЗ України від 04.07.2022 №370 поранення тяжкого ступеню. Позивач, згідно довідки №5440 ВЛК від 11.10.2022 №105 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

З довідки ВЛК від 03.01.2023 вбачається, що військової частиною не була надана довідка про обставини поранення, у зв`язку із чим у такій довідці ВЛК вказано, що поранення пов`язане з проходженням військової служби. Вимога про надання довідки направлена військовій частині листом від 05.09.2022 №6193.

Отже, за час лікування позивача після поранення, отриманого 29.08.2022 року, а також за час відпустки для лікування з 15.10.2022 року по 31.11.2022 року у зв`язку із отриманим 29.08.2022 року тяжким пораненням, позивачу мала бути виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000 грн на місяць.

Таким чином, суд доходить висновку, що у зв`язку з несвоєчасним оформленням документів та зазначенням в них ступеня поранення - позивач був позбавлений реалізації права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн у зв`язку із отриманням 29.08.2022 року тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

Однак, на позивача не має покладатись тягар негативних наслідків таких недоліків.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив стаціонарне лікування у різних закладах охорони здоров`я, зокрема при лікуванні після поранення 29.08.2022 року у м. Кривий Ріг, м. Львів, м. Ужгород, а при лікуванні отриманого 09.04.2023 року поранення проходив стаціонарне лікування у м. Харкові, м. Суми, м. Дніпро, м. Кривий Ріг, однак відповідач не надав докази на підтвердження нарахування та виплати додаткової винагороди за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову у розглянутій частині.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно із частиною шостою вказаної норми, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях відповідно до пунктів 1, 12 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір» як позивач - у справі про стягнення заробітної плати, та як військовослужбовець - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, яку у цій справі надано адвокатом Волошиною Оленою Вікторівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю: №?2914 від 08.04.2015, суд зазначає про подану заяву про покладення на відповідача таких витрат у розмірі 20000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 23.07.2024, копію акту виконаних робіт від 09.10.2024 на суму 20000 грн, платіжні інструкції банку про оплату адвокатських послуг від 12.09.2024 на суму 6500 грн та від 09.10.2024 на суму 13500 грн.

Згідно з актом №1 виконаних робіт щодо надання правової допомоги, який є додатком до договору від 23.07.2024, адвокат Волошина Олена Вікторівна, з однієї сторони, та клієнт ОСОБА_1 , з другої сторони, склали акт про те, що адвокат надав правову допомогу, а клієнт своєчасно сплатив витрати та гонорар за надані послуги у справі за позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії:

- 23.07.2024: інтерв`ювання клієнта, 1000 грн/год., кількість витраченого часу 1 год., сума 1000 грн;

- 24.07.2024: ознайомлення з матеріалами справи від клієнта та попередня правова оцінка, збір доказів, 1000 грн/год., кількість витраченого часу 2 год., сума 2000 грн;

- 25.07.2024: правова консультація: 1000 грн/год., кількість витраченого часу 1 год., сума 1000 грн;

- 25.07.2024: адвокатський запит (Військова частина НОМЕР_1 ): 2500 грн/год., кількість витраченого часу 1 год., сума 2500 грн;

- 25.07.2024: адвокатський запит ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ): 2500 грн/год., кількість витраченого часу 1 год., сума 2500 грн;

- 07-08.10.2024: складання позову та направлення до суду: 1000 грн/год., кількість витраченого часу 11 год., сума 11000 грн;

- разом 20000 грн.

Відповідач проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу заперечив повністю, зазначив, що відповідно до статті 14 Розділу 1 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника. В свою чергу позивач не звертався ні до свого безпосереднього начальника, ні до наступного прямого начальника із зазначеного питання, не намагався ні отримати пояснення, ні з`ясувати причини позбавлення його премії та додаткової винагороди, а одразу звернувся до адвоката. На думку відповідача розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Заявлені позивачем витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Вирішуючи питання розподілу таких витрат, суд зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (постанова ВС КАС від 25.06.2024 у справі № 320/11734/22).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пункт четвертий частини п`ятої статті 134 КАС України альтернативними критеріями для оцінки співмірності розмір витрат на оплату послуг адвоката визначає ціну позову або значенням справи для сторони.

Оскільки у цій справі заявлено спір немайнового характеру, відсутній майновий вираз ціни позову, оскільки не здійснено нарахування виплат військовослужбовцю у належному розмірі, однак ця справа має істотне значення для позивача, оскільки захищаючи Батьківщину позивач об`єктивно знає про його повний зворотній захист з боку держави, зокрема у частині соціального забезпечення.

Ця справа має суттєве значення для позивача, оскільки виконуючи конституційний обов`язок позивач має отримати і конституційні гарантії військовослужбовця.

Оскільки належне грошове забезпечення військовослужбовця є майном у розумінні міжнародних норм, відповідач, діючи від імені Держави при цьому порушує конвенційне право позивача на мирне володіння майном, тобто грубо порушує позитивні зобов`язання Держави відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань" у позивача при обчисленні складових грошового забезпечення, оскільки останні підпадають під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного "чіткого і недвозначного" закону, який гарантує право на отримання таких виплат у визначеному розмірі та у встановлені строки.

Згідно із частиною шостою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що аналіз вимог частини 5-7 статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони.

При цьому сторона, яка заперечує зазначений іншою стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №9901/459/21).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що зазначено у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 №826/9047/16.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок доведення неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Подібний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 23.04.2021 у справі №521/15516/19, від 21.06.2022 у справі №826/11302/18, від 10.07.2024 у справі №340/1498/22 та ін.

Отже, відповідачу недостатньо заявити про неспівмірність таких витрат, відповідне клопотання має бути обґрунтовано задля можливості суду оцінити доводи сторони.

Однак відповідач не наводить жодних доводів щодо неспівмірності складу та обсягу послуг (робіт) наведених у підтверджуючих документах, не заперечує вчинення адвокатом таких послуг (робіт), не мотивує та не обґрунтовує у чому саме полягає заявлена ним неспівмірність.

Оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин суду були надані докази для їх документального підтвердження та доведення. Розмір витрат, які несе позивач у зв`язку з розглядом цієї справи - можливо беззаперечно встановити на підставі поданих доказів.

Судом встановлено, що позивач клопоче про покладення витрат на правничу допомогу, надану 25.07.2024 як складання адвокатського запиту до ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 2500 грн, однак такий запит не надано до матеріалів справи та суд не може перевірити зв`язок такого запиту та витрат із витратами на правову допомогу у цій справі.

Крім того, суд виходить із того, що такі послуги (види допомоги) як-от, інтерв`ювання клієнта, правова консультація та ознайомлення з матеріалами, збір та інші послуги, що виокремлені позивачем окремо від складання позову, не є правничою допомогою, наданою в межах розгляду цієї справи безпосередньо у суді, а відтак не підлягають відкшодуванню в межах спірного правового інституту.

Більш того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), відповідно до якої суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

За таких підстав, суд вважає, що виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, стягненню з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00грн.

Підсумовуючи вищевикладене суд доходить висновку про задоволення позову та покладає частину понесених позивачем витрат на правничу допомогу на відповідача.

Керуючись ст. 134, 139, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправної бездіяльності за зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , а саме щодо ненарахування та невиплати:

- надбавки за вислугу років за період з 01.07.2022 по 30.10.2023;

- грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

- у повному обсязі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з отриманими 29.08.2022 та 09.04.2023 тяжкими пораненнями (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату грошового забезпечення:

- за період з 01.07.2022 по 30.10.2023 включно: надбавки за вислугу років;

- за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 включно: із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 у розмірі 2481 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

- за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно: із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- за період з 29.08.2022 по 28.03.2024: додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у зв`язку з отриманими 29.08.2022 року та 09.04.2023 року тяжкими пораненнями (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаними із захистом Батьківщини, за періоди: перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч),00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна