Справа № 520/25622/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 грудня 2024 року № 520/25622/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () від 19.06.2024 №96 про відмову у призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати з 11 червня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, періоди роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997, з 16.04.2018 по 10.06.2024 та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () при призначенні пенсії за вислугу років з 11 червня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до страхового стажу період роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.06.2024 №96 про відмову у призначення пенсії за вислугу років є протиправним та таким, що порушує його права. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.09.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що згідно наданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу встановлено, що страховий стаж на дату звернення становить 30 років 02 дні; стаж на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить працівники освіти 14 років 07 місяців 25 днів. До страхового стажу та до стажу за вислугу років згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1992 не зарахований період роботи в Соледарській ЗШ № 13 м. Артемівська на посаді вчителя з 17.08.1992 по 31.12.1997, оскільки в підставі про звільнення відсутня дата наказу. Стаж врахований з 01.01.1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5. Право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року відсутнє у зв`язку із відсутністю необхідних 26 років 6 місяців стажу за вислугу років станом на 11.10.2017 року.

Представником Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області через канцелярію було подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що аналіз норми пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII дозволяє прийти до висновку, що обов`язковою умовою для призначення пенсій за вислугу років за правилами такої є наявність спеціального стажу роботи на посадах у закладах і установах освіти, зазначених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. За результатом розгляду заяви Позивача від 11.06.2024, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача на дату звернення становить 35 років 04 місяці 17 днів; стаж на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить 14 років 07 місяців 25 днів. До страхового стажу та до стажу за вислугу років згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1992 не зарахований період роботи в Соледарській ЗШ № 13 м. Артемівська на посаді вчителя з 17.08.1992 по 31.12.1997, оскільки в підставі звільнення відсутня дата наказу. Стаж враховано з 01.01.1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5. З огляду на вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 96 від 19.06.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення» Закону № 1058 через відсутність необхідного стажу роботи на посадах за вислугу років станом на 11.10.2017.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 11.06.2024 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058ІV (далі - Закон №1058) та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788).

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961, звернення позивача було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, відповідачем було розглянуто заяву позивача, за результатом чого прийнято рішення від 19.06.2024 №96 (вих. №164453) про відмову у призначення пенсії за вислугу років.

З наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення відповідача вбачається, що 11.06.2024 року до управління звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року. Надала наступні сканкопії оригіналів документів: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплому, наказу про припинення трудового договору від 10.06.2024 № 20-к. Згідно пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 особам, які на день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 2148-VІІ від 03.11.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбаченим Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991. Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 03.11.2017 № 2148-VІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 року не менше 25 років та станом на 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 30 років 02 дні, стаж на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить працівники освіти 14 роки 07 місяців 25 днів. До страхового стажу та до стажу за вислугу років згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1992 не зарахований період роботи в Соледарській ЗШ № 13 м. Артемівська на посаді вчителя з 17.08.1992 по 31.12.1997, оскільки в підставі про звільнення відсутня дата наказу. Стаж врахований з 01.01.1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5. Право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року відсутнє у зв`язку із відсутністю необхідних 26 років 6 місяців стажу за вислугу років станом на 11.10.2017 року.

Позивачем зазначено, що відповідно до вказаного рішення відповідача їй до спеціального стажу не враховано періоди роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997, з 16.04.2018 по 10.06.2024, та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1992, а також не враховано до загального страхового стажу період роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997. Також позивачем вказано, що 04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII. Вказаним рішенням Конституційного Суду України скасовано вимогу наявності стажу роботи за вислугу років 26 років 6 місяців та визнано зміни внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII - неконституційними. Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019. Отже, з 05 червня 2019 року положення п. «е» ст. 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Підставою відмови відповідачем у призначенні пенсії за вислугу років, стала відсутність, на думку останнього, необхідного спеціального стажу передбаченого п. «е» ст. 55 ЗУ №1788-ХІІ (26 років 6 місяців) станом на 11.10.2017. Проте, як вже було зазначено, враховуючи рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, пункт "е" ст. 55 ЗУ №1788-ХІІ передбачає наявність спеціального стажу роботи не менше 25 років, а не 26 років 06 місяців, як протиправно вказано відповідачем. Своєю чергою позивачем вказано, що у разі зарахування періоду навчання з 01.09.1987 по 20.06.1992 та періоду роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997 її спеціальний стаж станом на 11.10.2017 складе 27 років 09 місяців 29 днів. В той же час позивачем вказано на помилковість висновків відповідача стосовно не зарахування до її загального та спеціального стажу періоду роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997 з огляду на надані документи та відомості про застраховану особу.

Отже, позивач, вважаючи рішення відповідача щодо незарахування вказаних періодів роботи протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно із п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі за текстом - Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі за текстом - Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок, приведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03.10.2017 за № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі за текстом - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Суд зазначає, що вказаною нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Крім того, зі змісту п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слід дійти висновку про те, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі за текстом - Перелік № 909).

Відповідно до розд. 1 "Освіта" Переліку № 909, закладами і установами освіти є загальноосвітні навчальні заклади, учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, художні школи щодо посад: учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, художні школи викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

14.06.2000 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 963, якою затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників (в подальшому - Перелік № 963), відповідно до якого до посад педагогічних працівників згідно з цим Переліком віднесено: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.

Отже, на день звернення позивача із заявою 11.06.2024 року про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Із урахуванням викладеного, суд зазначає, що доводи відповідачів про необхідність набуття пільгового стажу не менше 26 років 6 місяців для призначення пенсії за вислугу років є помилковими.

Судовим розглядом встановлено, що у спірному рішенні відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 00 місяців 02 дні, а до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.08.1992 року. Стаж роботи позивача по спеціальності станом на 11.10.2017 року 14 років 07 місяців 25 днів.

При цьому відповідачем до стажу роботи позивача по спеціальності не враховано період роботи з 17.08.1992 до 31.12.1997, оскільки в підставі про звільнення відсутня дата наказу. Стаж врахований з 01.01.1998 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5.

Надаючи оцінку вказаному суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, довідкою від 07.03.2024 №161, яка видана Соледарською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Соледарської міської ради Донецької області, підтверджується, що позивач працювала з 17.08.1992 до 27.08.2001, з 28.08.2001 до 29.08.2002 на посаді вчителя в Соледарській загальноосвітній школі №13.

У вказаній довідці від 07.03.2024 №161, яка видана Соледарською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Соледарської міської ради Донецької області, також зазначено, що позивач працювала з 17.08.1992 до 27.08.2001 та з 28.08.2001 до 29.08.2002 на посаді вчителя, та вказано, що її було звільнено з посади за власним бажанням на підставі наказу Артемівського міського відділу освіти від 27.08.2001 №267-к п. 10, а потім 28.08.2001 знову прийнято на ту ж саму посаду. Та обставина, що позивач працювала на посаді з 17.08.1992 по 29.08.2002, яка зараховується до загального та спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону №1788-ХІІ підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5, де роботодавець з 01.01.1998 подавав за позивача звіти по коду підстави ЗПЗ055Е1 - працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Крім того, оспорювані відповідачем записи в трудовій книжці НОМЕР_2 позивача за період роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997 внесені з посиланням на первинні документи та в них зазначено всі необхідні дані для зарахування періоду роботи до страхового стажу, а також зазначені уповноважену особу, яка внесла ці записи та скріплено печаткою установи.

Своєю чергою суд зазначає, що позивач, який у спірному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17.

Відтак, відповідальність за організацію ведення обліку бухгалтерських документів покладається на роботодавця, а тому формальні неточності в записах щодо роботи позивача, які містяться в документах, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такі документи складені.

Водночас, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, відповідачем протиправно не було враховано трудову книжку позивача та зазначені в останній періоди роботи.

Також суд зазначає, що згідно із дипломом серії НОМЕР_3 позивач проходила навчання у період з 01.09.1987 до 20.06.1992 в Луганському державному педагогічному інституті.

Отже навчання мало місце до 01 січня 2004 року.

Приписами п. «д» ч.3 ст.56 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №676/3013/17 викладено висновок стосовно того, що час проходження строкової військової служби, навчання в навчальному закладі зараховуються до спеціального страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення.

З огляду на наведене період навчання позивача у Луганському державному педагогічному інституті у період з 01.09.1987 до 20.06.1992 має бути зарахований до страхового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Також суд вважає, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, наказом №20-к, який виданий Комунальним закладом «Харківський ліцей №51 Харківської міської ради» підтверджується, що позивач працювала з 16.04.2018 по 10.06.2024 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Комунальному закладі «Харківський ліцей №51 Харківської міської ради».

Відповідно до наказу №20-к, який виданий Комунальним закладом «Харківський ліцей №51 Харківської міської ради», ОСОБА_1 було звільнено з 10.06.2024 з посади заступника директора з навчально-виховної роботи за згодою сторін на підставі заяви позивача.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що зазначений період її роботи на посаді з 16.04.2018 по 10.06.2024 зараховується до спеціального страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 ЗУ №1788-ХІІ підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5 (копію довідки ОК-5, разом з роздруківкою витягу з Додатку 3 до Порядку №435 від 14.04.2015 задля розшифровки кодів додано до позову), де роботодавець подавав за позивача звіти по коду підстави ЗПЗ055Е1 - працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Так, відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 р. за №460/26905, визначено довідник кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства. Зазначеним довідником встановлено код підстав для обліку спец стажу за ЗПЗ055Е1, до якого відносяться працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Натомість зі змісту спірного у цій справі рішення вбачається, що відповідачем викладено висновок стосовно того, що спеціальний стаж позивача підлягає обрахунку саме по 11.10.2017 (дата набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VII від 03.10.2017 №2148-VII).

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає таке.

Як вже було вказано, Законом №2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Згідно із п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

Приписами ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування) (Доповідь „Верховенство права, схвалена Європейською Комісією „За демократію через право (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Відтак, суд доходить висновку про те, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано наступну правову позицію: «Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Крім того суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21 зазначено, що, обмеження врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Зважаючи на те, що в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що позивач з 16.04.2018 по 10.06.2024 працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в Комунальному закладі «Харківський ліцей №51 Харківської міської ради», то висновки відповідача стосовно відсутності підстав для врахування стажу після 11.10.2017 є необґрунтованим.

Відтак, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.06.2024 року №96 (вих. №164453) про відмову у призначення пенсії за вислугу років.

Своєю чергою, досліджені судом обставини та докази є свідченням наявності підстав для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997 та до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, періоди роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997, з 16.04.2018 по 10.06.2024 та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1992.

В той же час, з огляду на встановлені судом обставини порушення прав позивача та не здійснення належного розгляду заяви останньої належним способом відновлення таких прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2024 року про призначення пенсії за вислугу років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 та з урахуванням висновків суду у цій справі.

При цьому суд зазначає, що оскільки відповідачем не було здійснено належного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, то позовні вимоги останнього про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати з 11 червня 2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, є передчасними та направленими на майбутнє, а відтак задоволенню не підлягають.

Своєю чергою суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог позивача звернених до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належить відмовити, оскільки розгляд заяви позивача про призначення пенсії було здійснено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022), Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () від 19.06.2024 року №96 (вих. №164453) про відмову у призначення пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997 та до спеціального стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, періоди роботи з 17.08.1992 по 31.12.1997, з 16.04.2018 по 10.06.2024 та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.06.2024 року про призначення пенсії за вислугу років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 та з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.