Справа № 420/31559/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №55 від 17.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.10.1985 по 01.03.2001;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, буд. 83, Код ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 по 01.03.2001.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 02.08.2024 року вона досягла пенсійного віку та 10.09.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Вінницькій області №55 від 17.09.2024 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу. Позивачка зазначає, що факт її роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 по 01.03.2001, підтверджується трудовою книжкою позивача та доданими до заяви доказами. На підставі наведеного, позивач вважає рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області незаконним, а своє право на отримання пенсії за віком - порушеним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

01.11.2024 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Одеській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким позивачу правомірно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу спірний період роботи у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто Позивач не добросовісно використав своє право на належне пенсійне страхування. Також, ГУ ПФУ в Одеській області не є належним відповідачем у справі.

05.11.2024 року від представника відповідача, ГУ ПФУ у Вінницькій області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, страховий стаж позивачки склав 22 роки 5 місяці 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст.. 26 Закону № 1058. До страхового стажу не враховано період роботи з 03.10.1985 року по 01.03.2001 року, оскільки дата наказу прийняття на роботу не відповідає даті наказу прийняття на роботу 03.10.1983.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом встановлено, що 10.09.2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.09.2024 року № 55 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 31 рік. Страховий стаж позивача визначено 22 роки 5 місяців 3 дня. За доданими документами, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 року по 01.03.2001 року оскільки дата наказу прийняття на роботу не відповідає даті наказу прийняття на роботу 03.10.1983 року. Період з 01.01.1998 року по 01.03.2001 року зараховано згідно даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) є спеціальним законом, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058, закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина 1 ст. 26 Закону № 1058 передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудові книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 22.07.1983 року, позивач у період з 03.10.1985 року по 01.03.2001 року працювала в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями).

При цьому, у графі 2 трудової книжки міститься запис про початок трудової діяльності на вказаному підприємстві 03.10.1985 року, а в графі 4 зазначено дату прийняття наказу про прийняття на роботу 03.10.1983 року.

При цьому, позивачка надала суду копію заяви та автобіографії про прийняття на роботу від 03.10.1985 року, витяг з наказу про прийняття позивачки на роботу з 03.10.1985 року.

Суд вважає, що оскільки записи у трудовій книжці позивача внесені послідовно, засвідчені належним чином та вказана дата прийняття на роботу позивачки у Одеський міжвідомчий територіальний центр науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ), яка не є пізнішою, аніж дата початку роботи на вказаному підприємстві, що зазначена у графі 2 трудової книжки, то доводи відповідача щодо не зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача є безпідставними.

Оскільки період з 01.01.1998 року по 01.03.2001 року зараховано згідно даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відстуні підстави для його повторного зарахування до страхового стажу позивачки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №55 від 17.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.10.1985 по 01.03.2001.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 по 01.03.2001 року, суд зазначає, що з урахуванням встановлених судом обставин, період, який належить до зарахування становить: з 03.10.1985 року по 31.12.1997 року.

Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2018 року у справі № 826/1460/16 вказано, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального права.

Таким чином, оскільки заяву позивачки та оскаржуване рішення приймало ГУ ПФУ у Вінницькій області, саме вказане управління має зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 року по 31.12.1997 року.

З урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою, ефективного захисту прав позивачки, зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивачка сплатила 968,96 грн. судового збору, як мають бути стягнуті у повному обсязі, оскільки суд відмовив у задоволенні похідних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №55 від 17.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.10.1985 по 01.03.2001;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Одеському міжвідомчому територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди УКРНІІНТІ Держплану УРСР (ОЦНТІ) (з подальшими перейменуваннями) з 03.10.1985 по 31.12.1997 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, 21005, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 19.12.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо