Справа № 300/7904/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" грудня 2024 р. справа № 300/7904/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Адвокат Рущак В.М., в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 по ухиленню від розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 щодо звільнення його на підставі пункту «г» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в зв`язку з необхідністю догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду;
зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення солдата третьої роти НОМЕР_2 батальйону НОМЕР_3 бригади ОСОБА_1 на підставі пункту «г» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в зв`язку з необхідністю догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. До рапорту було додано належним чином посвідчену довідку до акта огляду медико-соціальної комісії серії АВ №0266822 від 06.10.2014, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності без перегляду та висновок лікарської консультативної комісії від 05.08.2024 №465, згідно з яким ОСОБА_3 потребує проведення сторонньої допомоги. У відповідь на рапорт позивача командир військової частини НОМЕР_1 на командира військової частини НОМЕР_4 направив лист за вих. №1472/2/802, в якому повідомив, що рапорт позивача про звільнення з військової служби з додатками розглянуто і в задоволенні прохання про звільнення відмовлено у зв`язку із тим, що до рапорту не додано належним чином посвідченого акта огляду медико-соціальної комісії чи висновку лікарської консультативної комісії про те, що дружина ОСОБА_1 потребує постійного догляду. Також відмічено, що у висновку лікарської консультативної комісії від 05.08.2024 №465 помилково зазначено прізвище « ОСОБА_4 », оскільки, згідно свідоцтва про шлюб від 27.06.2024, актовий запис 623, у ОСОБА_3 прізвище після державної реєстрації шлюбу змінилося на « ОСОБА_5 ». На переконання представника позивача, така поведінка відповідача має ознаки бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача, яка не відповідає нормам закону.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Військовою частиною НОМЕР_1 скеровано суду відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.11.2024 та у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що бажаючи звільнитися з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач подав по команді рапорт про звільнення з військової служби в зв`язку з необхідністю догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи. Звертаючи увагу на те, виписка з постановлення ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Любешівської селищної ради» від 05.08.2024 №465 не містить висновку саме про необхідність «постійного догляду», а передбачає необхідність «проведення сторонньої допомоги», що не є тотожними поняттями, відповідач наполягає на тому, що позивачем не долучено до рапорту належного документу, який би підтверджував, що його дружина, яка є особою з інвалідністю II групи, потребує постійного догляду. Тому у задоволенні рапорту було відмовлено, роз`яснено позивачу право повторно звернутися з рапортом, долучивши документи, які б підтверджували підстави для звільнення, встановлені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 41-43).
У зв`язку із тим, що при відкритті листа не виявилось вказаних у додатках до відзиву документів, зокрема відсутні письмові докази, перелічені у пунктах 1-13, що підтверджується актом про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) від 06.11.2024 (а.с. 40), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії документів, які стосуються предмету позову, зокрема, але не виключно: рапорта ОСОБА_1 , щодо якого надано відповідь від 13.09.2024; всіх додатків, долучених ОСОБА_1 до вказаного рапорта про звільнення з військової служби (а.с. 79-81).
18.11.2024 відповідачем надано суду витребувані документи (а.с. 83-92).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони), яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема бригада територіальної оборони) (а.с. 58-63).
27.06.2024 позивач одружився з ОСОБА_3 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ». Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 від 27.06.2024, виданого Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 88).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0266822 від 16.10.2014, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю II групи з дитинства (зв. ст. а.с. 90).
Відповідно до висновку, вказаного виписці з постановлення ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Любешівської селищної ради» від 05.08.2024 №465, ОСОБА_3 хвора з інвалідністю II групи по стану здоров`я потребує проведення сторонньої допомоги (а.с. 91).
07.09.2024 ОСОБА_1 подав по команді рапорт (вх. №4335 від 07.09.2024) про звільнення з військової служби на підставі пункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в зв`язку з необхідністю догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи (а.с. 86).
До рапорту позивач додав документи згідно з переліком, зокрема належним чином засвідчені копії:
- паспорта громадянина України (позивача);
- копія витягу з реєстру територіальної громади (позивача);
- копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 27.06.2024;
- копія паспорта громадянки України (дружини позивача);
- копія картки платника податків (дружини позивача);
- копія витягу з реєстру територіальної громади (дружини позивача);
- копія витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №618 від 08.08.2024 (про зареєстрованих осіб по місцю реєстрації дружини позивача);
- копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0266822 від 16.10.2014;
- копія виписки з постановления ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Любешівської селищної ради» від 05.08.2024 №465;
- копія заяви дружини позивача від 07.08.2024, реєстр. №1533, посвідченої Пономаренко О.О., приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу;
- копія акту обстеження матеріально-побутових умов життя громадянки ОСОБА_2 від 06.08.2024 №614 (а.с. 87-92).
Командиром військової частини НОМЕР_4 направлено командиру військової частини НОМЕР_1 клопотання від 07.09.2024 №1473/3/1333нт про звільнення, зокрема ОСОБА_1 , з військової служби (а.с. 84).
13.09.2024 командир військової частини НОМЕР_1 на командира військової частини НОМЕР_4 направив лист за вих. №1472/2/802 щодо рапорту ОСОБА_6 , в якому повідомлено, що рапорт позивача про звільнення з військової служби з додатками розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 і в задоволенні прохання про звільнення відмовлено. Зазначено, що до рапорту не додано належним чином посвідченого акта огляду медико-соціальної комісії чи висновку лікарської консультативної комісії про те, що дружина ОСОБА_1 потребує постійного догляду. Крім цього, у висновку лікарської консультативної комісії від 05.08.2024 №465 помилково зазначено прізвище « ОСОБА_4 », оскільки, згідно свідоцтва про шлюб від 27.06.2024, актовий запис 623, у ОСОБА_3 прізвище після державної реєстрації шлюбу змінилося на « ОСОБА_5 » (а.с. 16).
Не погодившись з вищезазначеною відмовою, представник позивача звернувся за захистом порушених прав до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Абзацом 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та наразі триває.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.
Окрім цього, указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як уже зазначено судом вище, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_4 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , на посаді водія.
При цьому, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Зокрема, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 за №124 (надалі Інструкція №124), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Аналіз вищенаведених норм права дає можливість дійти висновку, що військовослужбовець має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підтверджених відповідними доказами, подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
Суд встановив, що позивач подав по команді рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в зв`язку з необхідністю догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи, до якого долучив документи за переліком.
Командиром військової частини НОМЕР_4 направлено командиру військової частини НОМЕР_1 клопотання від 07.09.2024 №1473/3/1333нт про звільнення, зокрема ОСОБА_1 , з військової служби (а.с. 84).
В подальшому, у відповідь на рапорт позивача, що і не заперечує представник ОСОБА_1 у позові, командир військової частини НОМЕР_1 на командира військової частини НОМЕР_4 направив лист за вих. №1472/2/802, в якому повідомив, що рапорт позивача про звільнення з військової служби з додатками розглянуто і в задоволенні прохання про звільнення відмовлено у зв`язку із тим, що до рапорту не додано належним чином посвідченого акта огляду медико-соціальної комісії чи висновку лікарської консультативної комісії про те, що дружина ОСОБА_1 потребує постійного догляду.
Таким чином, суд констатує, що відповідач у даному випадку розглянув поданий ОСОБА_1 рапорт про його звільнення, і надав обґрунтовану відповідь, надаючи оцінку доданим до рапорту документам.
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність у межах виниклих правовідносин бездіяльності командування Військової частини НОМЕР_1 по ухиленню від розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 щодо його звільнення, оскільки відповідачем вчинено активні дії та здійснено розгляд рапорту, а тому не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача.
Водночас, надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною, яка є особою з інвалідністю II групи, суд зазначає таке.
Як слідує із обставин справи, документами, які на думку, позивача, підтверджують наявність підстав для його звільнення з військової служби згідно пункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є довідка до акта огляду медико-соціальної комісії серії АВ №0266822 від 06.10.2014, видана Волинською обласною МСЕК, згідно якої дружині позивача ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності без перегляду, а також висновок лікарської консультативної комісії від 05.08.2024 №465, згідно з яким ОСОБА_3 потребує проведення сторонньої допомоги.
Суд звертає увагу, що медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (надалі Положення №1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
З огляду на викладені норми, суд зауважує, що у довідці до акта огляду медико-соціальної комісії серії АВ №0266822 від 06.10.2014 відсутні будь-які застереження щодо потреби у постійному догляді за дружиною позивача ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ), відтак така не підтверджує необхідність такого догляду.
Також суд, з огляду на вищевикладене, погоджується із відповідачем, що висновок лікарської консультативної комісії від 05.08.2024 №465 також не підтверджує необхідність дружини ОСОБА_1 у постійному догляді, позаяк у вказаному висновку вказано тільки про необхідність проведення сторонньої допомоги, що не є, як уже зазначено, тотожним поняттям постійного догляду.
Так, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Між цим, суд відхиляє посилання відповідача про помилковість зазначення прізвища « ОСОБА_4 » у вказаному висновку ЛКК від 05.08.2024 №465, оскільки це не впливає на суть виниклих правовідносин. Така поведінка відповідача має ознаки надмірного формалізму, адже відповідачу разом із рапортом надано також довідку до акта огляду медико-соціальної комісії серії АВ №0266822 від 06.10.2014, в якій дружина позивача значиться як ОСОБА_3 , а також надано копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 27.06.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є однією особою дружиною позивача.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не підтверджено обов`язкову умову для отримання права на звільнення з військової служби на підставі пункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме факт постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, відмовляючи ОСОБА_1 у його звільненні з військової служби.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.