Справа № 420/27284/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27284/24

Перша інстанція: суддя Караван Р.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі № 420/27284/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- витребувати на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі з ІНФОРМАЦІЯ_1 докази обліку залучення до виконання та виконання ОСОБА_1 бойових розпоряджень за період з 24.02.2022 по 30.06.2022, а також журнали бойових дій за вересень-грудень 2023 та рапорти на виплату бойових завдань за лютий 2023 грудень 2023 щодо ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неповного виконання обов`язку, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди з 13.07.2022 по 31.07.2022, з 12.08.2022 по 31.08.2022, 02.09.2022 по 30.09.2022, з 05.10.2022 по 31.10.2022, з 20.11.2022 по 30.11.2022, з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 26.02.2023, 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, з 18.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 28.04.2023, з 01.05.2023 по 08.05.2023, 13.05.2023, з 23.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 11.06.2023, з 13.06.2023 по 21.06.2023, з 02.07.2023 по 19.07.2023, з 21.07.2023 по 31.07.2023, з 11.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, 12.09.2023, з 14.10.2023 по 24.10.2023, з 05.11.2023 по 11.11.2023, з 13.11.2023 по 16.11.2023, з 18.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 29.12.2023, 31.12.2023.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 02.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, залишив без руху.

Підставою залишення позовної заяви без руху визначено, що в позовній заяві позивачем заявлені вимоги щодо здійснення виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди з 13.07.2022 по 31.07.2022, з 12.08.2022 по 31.08.2022, 02.09.2022 по 30.09.2022, з 05.10.2022 по 31.10.2022, з 20.11.2022 по 30.11.2022, з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 26.02.2023, 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, з 18.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 28.04.2023, з 01.05.2023 по 08.05.2023, 13.05.2023, з 23.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 11.06.2023, з 13.06.2023 по 21.06.2023, з 02.07.2023 по 19.07.2023, з 21.07.2023 по 31.07.2023, з 11.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, 12.09.2023, з 14.10.2023 по 24.10.2023, з 05.11.2023 по 11.11.2023, з 13.11.2023 по 16.11.2023, з 18.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 29.12.2023, 31.12.2023, тобто вказані періоди включають правовідносини, що виникли після 19.07.2022, а отже на частину заявлених позовних вимог що стосуються періоду після 19.07.2022 розповсюджується тримісячний строк звернення до адміністративного суду.

04.09.2024 представник позивача з метою усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 02.09.2024, засобами системи «Електронний суд», надано до суду заяву про усунення недоліків (зареєстрована канцелярією суду 05.09.2024) разом з уточненою позовною заявою та заявою про поновлення строків.

В обґрунтування поважності звернення до суду представником позивача зазначено, що документи, за результатами вивчення яких позовна сторона з`ясувала про наявність неповного виконання відповідачем з нарахування та виплати додаткової винагороди за спірні періоди, у тому числі у частині, щодо якої позов залишень без руху, стороною позивача отримано 03.06.2024, а дізнатися про неповне виконання відповідачем свої зобов`язань раніше позивач був позбавлений можливості, позаяк не є особою, обізнаною у галузі права, а вказані документи мають гриф ДСК, тому отримати їх можливо було тільки на адвокатський запит. Також зазначає, що допущені на думку позивача протиправні дії відповідача щодо не виплати додаткової винагороди мають характер триваючого правопорушення, тому застосування строку звернення до суду у даному разі може свідчити про легалізації триваючого правопорушення або здійснення незаконної діяльності.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.09.2024 заяву адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 04.09.2024 в частині вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 31.12.2023 залишив без задоволення. Продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Надав позивачу строк - 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

12.09.2024 представник позивача з метою усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 10.09.2024, засобами системи «Електронний суд», надав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків разом з клопотанням про поновлення строків звернення до суду, в якому зазначено, що час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів є чітко визначений та доказово підтверджений 03.06.2024, коли позивач в особі представника отримав витяги з доказів обліку виконання позивачем бойових завдань, котрі мають гриф ДСК; такими доказами є трекер поштової установи та конверт, в котрому ці докази направлено позовній стороні; посилання суду відносно щомісячної обізнаності позивача з порушенням його прав є суб`єктивними, позаяк виплаті додаткової винагороди передує видання наказу про виплату, а виданню такого наказу передує складання та подання на реєстрацію рапорту на виплату, у свою чергу чинне законодавство не містить строків, коли такі рапорти повинні бути складені та подані на реєстрацію, додатки ж до позову доводять той факт, що видання та реєстрація рапортів проводилась несистемно, оскільки деякі з рапортів складались взагалі через кілька місяців після виконання бойових завдань. При цьому, позивачем було зазначено, що деякі з рапортів були зареєстровані через місяць після виконання бойових завдань, а деякі через два місяці, що на думку позивача свідчить про не системний характер вказаних дій з боку відповідача, що нібито позбавило останнього дізнатися про порушення його прав та інтересів з його боку.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.09.2024 заяву адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 12.09.2024 в частині вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 31.12.2023 залишив без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди з 19.07.2022 по 31.07.2022, з 12.08.2022 по 31.08.2022, 02.09.2022 по 30.09.2022, з 05.10.2022 по 31.10.2022, з 20.11.2022 по 30.11.2022, з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 26.02.2023, 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, з 18.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 28.04.2023, з 01.05.2023 по 08.05.2023, 13.05.2023, з 23.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 11.06.2023, з 13.06.2023 по 21.06.2023, з 02.07.2023 по 19.07.2023, з 21.07.2023 по 31.07.2023, з 11.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, 12.09.2023, з 14.10.2023 по 24.10.2023, з 05.11.2023 по 11.11.2023, з 13.11.2023 по 16.11.2023, з 18.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 29.12.2023, 31.12.2023 повернув позивачеві.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що отримання представником позивача 03.06.2024 документів щодо нарахування та виплати додаткової винагороди не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії для відновлення порушених на його думку прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

При цьому, суд констатував, що до позовної заяви та заяви про поновлення строку до суду так і не було надано жодного доказу на підтвердження того, коли саме позивач почав вчиняти активні дії з метою отримання інформації про протиправну на його думку бездіяльність відповідача.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що позивач звернувся до суду з даним позовом 29.08.2024, тобто з пропуском встановлено строку звернення до адміністративного суду щодо вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 31.12.2023. Навіть за умови реєстрації рапортів з затримкою в місяць або два, тримісячний строк звернення до суду позивачем було пропущено.

Також суд зазначив, що представником позивача у заяві від 12.09.2024 не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законом строку та наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.

За викладених обставин, суд визнав наведені позивачем у заяві про усунення недоліків від 12.09.2024 підстави пропуску строку звернення до суду щодо вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 по 31.12.2023 неповажними та дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, відповідно до положень частини 6 статті 169, частини 2 статті 123 КАС України.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою справу в частині повернутої частини повернутих позовних вимог направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до суду з даним позовом у тримісячний строк з моменту отримання документів про виплату додаткової грошової винагороди від відповідача у відповідь на адвокатський запит, тобто з дотриманням строків встановлених статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст заяв позивача.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, далі - Закон №2352-IX) "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.09.2021 по теперішній час.

З адміністративним позовом у даній справі позивач звернувся 29.08.2024.

Предметом спору в рамках даної справи є правомірність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди з 13.07.2022 по 31.07.2022, з 12.08.2022 по 31.08.2022, 02.09.2022 по 30.09.2022, з 05.10.2022 по 31.10.2022, з 20.11.2022 по 30.11.2022, з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 26.02.2023, 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, з 18.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 28.04.2023, з 01.05.2023 по 08.05.2023, 13.05.2023, з 23.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 11.06.2023, з 13.06.2023 по 21.06.2023, з 02.07.2023 по 19.07.2023, з 21.07.2023 по 31.07.2023, з 11.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, 12.09.2023, з 14.10.2023 по 24.10.2023, з 05.11.2023 по 11.11.2023, з 13.11.2023 по 16.11.2023, з 18.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 29.12.2023, 31.12.2023.

Апеляційний суд звертає увагу, що приписи частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України пов`язують відлік тримісячного строку звернення до суду з днем, коли особа (працівник, службовець) дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Отже, позивач мав бути обізнаний про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення не пізніше першого числа місяця, що слідує за наступним від оплаченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає безпідставними аргументи скаржника про те, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише 03.06.2024 з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки про розмір виплаченого йому грошового забезпечення він дізнавався щомісячно, і не був позбавлений права під час проходження військової служби на звернення до відповідача про надання йому роз`яснень щодо складових виплаченого йому грошового забезпечення.

Апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: «До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Таким чином, до позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди з 19.07.2022 по 31.07.2022, з 12.08.2022 по 31.08.2022, 02.09.2022 по 30.09.2022, з 05.10.2022 по 31.10.2022, з 20.11.2022 по 30.11.2022, з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 26.02.2023, 28.02.2023, з 01.03.2023 по 07.03.2023, з 18.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 28.04.2023, з 01.05.2023 по 08.05.2023, 13.05.2023, з 23.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 11.06.2023, з 13.06.2023 по 21.06.2023, з 02.07.2023 по 19.07.2023, з 21.07.2023 по 31.07.2023, з 11.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, 12.09.2023, з 14.10.2023 по 24.10.2023, з 05.11.2023 по 11.11.2023, з 13.11.2023 по 16.11.2023, з 18.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 29.12.2023, 31.12.2023 застосуванню підлягають приписи частини 1 статі 233 Кодексу законів про працю України - у редакції після змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, якою визначено, що особа (працівник, службовець) може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.12.2024 у справі № 400/5432/24.

За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виснував про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі № 420/27284/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк