Справа № 756/2765/24
Суддя: Ткач М. М.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 756/2765/24
Провадження № 2-а/756/61/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував серед іншого, тим, що 28.02.2024, близько 20 год 30 хв з групи (чату) в застосунку Telegram дізнався, що його авто FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , евакуйоване. Авто перед евакуацією було припарковане в дворі житлового комплексу "Навігатор", за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 1. У застосунку «Київ Цифровий» ОСОБА_1 отримав підтвердження того, що авто дійсно евакуйоване на штрафмайданчик. У цьому ж застосунку була розміщена "Доказова база по адміністративному правопорушенню" та інструкція з оплати штрафу, плати за евакуацію та зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику за 1 добу на загальну суму 1929,40 грн. (з урахуванням комісій). Після сплати в застосунку Київ Цифровий з`явилася інформація, де забирати авто. Це був штрафмайданчик за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20б, до якого позивач доїхав на таксі сервісу Уклон за 252,00 грн. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122, а саме: «... порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху» КУпАП є незаконним та необґрунтованим. З доказової бази інспектора з паркування вбачається, що авто стоїть на дворовій території ЖК «Навігатор» і не перешкоджає рухові пішоходів, оскільки від нього до тротуару достатня відстань, щоб пішоходи могли безперешкодно проходити до будинків № 3 і 5 позаду авто. Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з суттю порушення, а саме з тим, що транспортний засіб зупинено на перехресті або ближче 10 м від перехрестя. Визначення перехрестя надане у п. 1.10 ПДР: «місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території». Позивач зазначає, що на місці, де стояло його автомобіль, немає перехрестя, це окрема дворова територія ЖК «Навігатор», на якій, згідно п. 5.34 ПДР, діють вимоги розділу 26 ПДР «Рух у житловій та пішохідній зоні». Згідно із п. 26.2 (б) ПДР, у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів з їх розташуванням, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. На фото інспектора з паркування показано, що розташування автомобілів не ускладнювало ні рух пішоходів, ні проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд визнати постанову про адміністративне правопорушення 2КІ від 28.02.2024 протиправною та скасувати; стягнути з Управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кошти витрачені на повернення авто зі штрафмайданчика у сумі 2181,40 грн., відшкодувати моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.03.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

18.03.2024 на адресу суду на виконання ухвали суду від 11.03.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків. При цьому, не надано докази сплати судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.03.2024 ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, визначених ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.03.2024 та визначено йому остаточний строк для подання заяви на усунення недоліків позовної заяви у термін 5 (п`ять) днів з моменту отримання копії даної ухвали.

28.03.2024 на адресу суду від позивача на виконання ухвали суду від 25.03.2024 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію до платіжної інструкції про сплату судового збору за подачу позовної заяви до суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди без повідомлення (виклику) сторін.

17.04.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Серед іншого зазначається, що аналіз матеріалів фотофіксації до постанови свідчить про те, що транспортний засіб позивача дійсно розташований на перехресті, а саме - в місці заокруглення проїжджої частини пров. Балтійського та проїзної частини вздовж будівлі за адресою: пров. Балтійський 1. Твердження позивача щодо того, що транспортний засіб було залишено не на перехресті, а «на дворовій території» не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються матеріалами фотофіксації до постанови. Вищенаведені твердження позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами, та матеріали справи, в тому числі і надані позивачем не містять фотофіксації розміщення знаку - 5.34 «Житлова зона». Місце розташування транспортного засобу позивача не є місцем виїзду з прилеглої території, а є перехрестям. В даному випадку має місце порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Щодо тимчасового затримання транспортного засобу Інспектором, зазначається, серед іншого, що водієм транспортного засобу FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, було вчинено зупинку ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини, чим створено перешкоду дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що є порушенням п.15.9.« ґ» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП та суб`єктом відповідальності, за яке в даному випадку є власник автомобіля. Стосовно позовної вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, Департамент вважає, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на те, що у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів протиправності оскаржуваної постанови, то відсутні необхідні підстави відшкодування шкоди, також матеріали справи не містять жодних доказів заподіяння позивачу моральної шкоди чи його моральних страждань. Проте, аналізуючи матеріали справи, можна встановити, що постанова інспектором винесена о 19 годині 34 хвилини, штраф за постановою сплачено о 21 годині 14 хвилин, а виходячи зі змісту позовної заяви, позивач додому повернувся «приблизно» о 22 годині 30 хвилин. Наведена позивачем оцінка подій протягом наведеного проміжку часу, очевидно, є безпідставною та спрямована на особисте збагачення. Таким чином, інспектором повністю дотримані норми чинного законодавства України при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 28.02.2024 2КІ № та під час здійснення тимчасового затримання транспортного засобу, винуватість позивача підтверджена належними і допустимими доказами - матеріалами фотофіксації до постанови, і не викликає жодних сумнівів, а доказів неправомірної поведінки інспектора позивачем не надано. Під час винесення оскаржуваної постанови інспектор реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху. Також не підлягають відшкодуванню і заявлені вимоги щодо відшкодуванню майнової та моральної шкоди, оскільки факт протиправності дій інспектора позивачем не доведено, а у випадку з моральною шкодою - матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння такої шкоди та обґрунтування суми відшкодування.

22.04.2024 до суду позивачем надіслано заяву про зміну предмету позову, яка фактично є заявою про зменшення заявлених вимог, у якій просить стягнути з відповідача на його користь 3720,89 грн., з яких: 2181,40 грн витрати на оплату штрафу, евакуацію авто, його зберігання на спеціальному майданчику, на таксі для доїзду до спеціального майданчика, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1453,50 грн. та оплати поштового відправлення до суду у розмірі 85,99 грн.

Цього ж числа, позивачем надіслано до суду відповідь на відзив.

23.04.2024 до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України, вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно зі законодавством.

У статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

Згідно з ст. 279-1 КУпАП, у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

У статті 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У частині третій статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду дійти до висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими у цій справі є конкретні документи та матеріали.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Судом встановлено, що постановою по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № від 28.02.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано відносно позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680, 00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови, транспортний засіб FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , 28.02.2024 о 19 год. 34 хв. на пров. Балтійський, 1 в м. Києві було зупинено на перехресті або ближче 10 м від перехрестя, чим Булах Ю.Д. чим порушено пункт 15.9 ґ) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 15.9 ґ) ПДР визначено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до п.1.10. ПДР перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Наскрізний проїзд - це рух, пересування транспортних засобів по території, за умови, що в`їзд та виїзд здійснюється з різних сторін, тобто в`їзд та виїзд транспортних засобів відбувається в різних місцях, ділянках.

При цьому, п. 26.2 а) ПДР передбачено, що у житловій зоні забороняється транзитний рух транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів фотофіксації, транспортний засіб FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , розміщений на місці прилягання до дороги виїзду з прилеглої території двору багатоквартирного будинку житлового комплексу «Навігатор» за адресою: пров. Балтійський, 1, в місці заокруглення дороги. Крім того, вбачається, що розмітка 1.2 (широка суцільна лінія), яка позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг та вулиць, закінчується перед місцем стоянки транспортного засобу позивача.

Отже, місце зупинки транспортного засобу FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 , не є перехрестям у розумінні п. 1.10 ПДР України.

Також необхідно врахувати, що у позовній заяві позивач вказує, що така зупинка автомобіля не чинить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Проте, зі вказаних фотоматеріалів не вбачається, що саме транспортний засіб позивача робить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. При цьому, зі зроблених інспектором з паркування фото вбачається, що повз припаркований автомобіль позивача проїжджає інший транспортний засіб. Інших переконливих доказів вчинення позивачем правопорушення, що йому інкримінується, відповідач не надав.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій при винесенні постанови, у порушення ч. 2 ст. 77 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП, у разі, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу має невідкладно передаватися на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Стаття 265-4 КУпАП визначає, що тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: 1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів; 2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях; в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; 3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками; 4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту; 5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці; 6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації; 7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Інспектори з паркування зобов`язані невідкладно інформувати про тимчасове затримання транспортного засобу відповідні підрозділи Національної поліції із зазначенням державного номера затриманого транспортного засобу, точного часу його затримання та місця зберігання (адреса та телефони спеціального майданчика чи стоянки), розміщувати цю інформацію на офіційному веб-сайті виконавчого органу відповідної місцевої ради, а також передавати повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та адреси електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами (від імені осіб), за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що розміщення затриманого транспортного засобу позивача суттєво перешкоджало дорожньому руху чи створювало загрозу безпеці руху.

Крім того, відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, виключає, згідно з вимогами ст. 265-4 КУпАП, застосування до неї такого заходу забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення як тимчасове затримання транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині скасування оскаржуваної постанови підлягає задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

При цьому, вимога позивача щодо визнання оскарженої постанови протиправною задоволенню не підлягає, оскільки суд при розгляді даної категорії справ, у відповідності до частини третьої статті 286 КУпАП не уповноважений приймати відповідне рішення.

Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2181,40 грн., а саме: 340,00 грн. - штрафу; 34,00 грн. - послуг за переказ коштів; 1270,00 грн. - послуг за евакуацію транспортного засобу та 127,00 грн. - послуг за переказ коштів; 144,00 грн. - оплати вартості послуг зі зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику та 14,40 грн. - послуг за переказ коштів, 252,00 грн. - послуг із виклику таксі для прибуття до місця зберігання транспортного засобу, суд зазначає наступне.

28.02.2024 ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 340,00 грн. на користь ГУК у м. Києві відповідно до постанови серії 2КІ № від 28.02.2024.

Вирішуючи питання про те, чи є сплата штрафу позивачем матеріальною шкодою (збитками) у розумінні положень ЦК України, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважала, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, які застосували суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, на яку звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі про передання справи № 910/5880/21 на розгляд Великої Палати Верхового Суду.

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми сплаченого штрафу у розмірі 340,00 грн. саме як відшкодування матеріальної шкоди, а тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд роз`яснює, що позивач має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, тобто у порядку статті 1212 ЦК України.

28.02.2024 ОСОБА_1 також було сплачено грошові кошти у розмірі 1270,00 грн. на користь ТОВ «Експедиція 777» призначення платежу: «Евакуація; НОМЕР_1 » та грошові кошти у розмірі 144,00 грн. на користь ГУНП у м. Києві призначення платежу: «за збереження ТЗ КА4511ВТ на спец. майданчику за 1 добу».

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з прийняття суб`єктом владних повноважень постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки серії 2КІ № від 28.02.2024, яка підлягає скасуванню, з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1 414,00 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, понесених у зв`язку зі сплатою комісії за здійснення платежів у сукупному розмірі 175,40 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки комісія була утримана за користування позивачем сервісом iPay.ua, а не у зв`язку із протиправними діями посадової особи відповідача.

Відносно вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на оплату послуг таксі в розмірі 252,00 грн., на підтвердження яких було надано копію квитанції про оплату замовлення, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що дана оплата була здійснена за допомогою банківської картки **8649.

При цьому, із наданої копії квитанції неможливо встановити особу платника, дату оплати послуг, а тому у даному випадку позивачем не доведено фактичне понесення ним таких витрат. Відтак, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн. за вимоги про визнання дій протиправними та скасування постанови, а також 968,96 грн. за вимоги майнового характеру, що підтверджується квитанцією, наявною у матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн. за вимоги про скасування постанови, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині, а також 628,09 грн. судового збору за вимоги майнового характеру, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 85,99 грн. витрат на поштові відправлення процесуальних документів до суду, суд дійшов до наступного висновку.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, у частині третій статті 132 КАС України наведено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у статті 134, 135, 137, 138 КАС України, зокрема:

1) витрати на професійну правничу допомогу (стаття 134 КАС України);

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (стаття 135 КАС України);

3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (стаття 137 КАС України);

4) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (стаття 138 КАС України).

Вжитий у статті 138 КАС України термін "інших процесуальних дій" стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі.

Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

Разом з цим, поштові витрати не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком, а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи, оскільки КАС України не передбачає їх відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 07.03.2019 у справі № 200/10765/18-а.

Отже, заявлені до відшкодування поштові витрати на суму 85,99 грн., не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду справи, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 5-7, 9, 77, 139, 241-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною, скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № від 28.02.2024, винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяк Євгенієм Михайловичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: місто Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 1414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1112 (одна тисяча сто дванадцять) гривень 57 копійок,.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 );

Відповідач: Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: місто Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2, ).

Повний текст рішення суду складено 19.12.2024.

Суддя М. М. Ткач