Справа № 160/11692/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/11692/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року (суддя Маковська О.В.) в справі № 160/11692/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльності щодо виплатити їй 100% грошового забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за період з грудня 2022 по 25 квітня 2024 року як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року, а також виплати 100% грошового забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за грудень 2022 року (повний місяць, у якому зник безвісті) як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року;

зобов`язання виплатити їй 100% грошове забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за період з грудня 2022 року по 25 квітня 2024 року як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року, а також виплатити 100% грошове забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за грудень 2022 р. (повний місяць, у якому зник безвісті) як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що вона є єдиним членом сім`ї зниклого безвісті військовослужбовця, яка звернулась до військової частини за виплатою грошового забезпечення. Батько зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 з 30 вересня 2020 року є громадянином Російської Федерації, не звертався та має наміру звертатися до військової частини з питання виплати грошового забезпечення.

Більш того, нею надана до військової частини заява ОСОБА_3 про відмову від отримання виплат.

Тому вважає, що має право на отримання 100% грошового забезпечення зниклого безвісті сина.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Син ОСОБА_1 ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , зник безвісті 29 грудня 2020, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 видано сповіщення від 09 січня 2023 року №224.

З грудня 2022 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 отримує від відповідача грошове забезпечення як член сім`ї (мати) військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 50% від грошового забезпечення, передбаченого до виплати.

Батько ОСОБА_2 . ОСОБА_3 має паспорт громадянина Російської Федерації з 30 вересня 2020 року, на підтвердження чого позивачем надано до військової частини відповідні відомості (копію паспорта ОСОБА_3 ).

Позивач 25 квітня 2024 року звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісті сина у 100% розмірі від грошового забезпечення.

Матеріали справи не містять будь-якої інформації щодо розгляду відповідачем заяви позивача.

В матеріалах справи міститься лист військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду заяви позивача (вх.1492 від 16.03.2023), в якому зазначено, що ОСОБА_2 перебуває в списках безвісти відсутніх згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №94. До фінансово-економічної служби частини надходили документи від позивача щодо виплати безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 без відмови його батька на виплату грошового забезпечення. На картковий рахунок позивача виплачено половину задепонованого грошового забезпечення у розмірі 160 908,76 грн, з яких 20 277,51 грн зараховано 10.03.2023 та 140 631,25 грн зараховано 23.03.2023.

Суд першої інстанції вказав, що виплата грошового забезпечення членам сім`ї безвісті зниклого військовослужбовця здійснюється саме з дня зникнення безвісти за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), а не за повний місяць, в якому військовослужбовець зник безвісти.

Крім того, суд першої інстанції наголосив, що виплата грошового забезпечення матері зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), повнолітніх дітей, які проживають разом з нею (ним), або законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовців, проте відповідних доказів щодо відсутності осіб, які мають право на такі виплати, позивачем до матеріалів позову не додано.

Також судом першої інстанції вказано, що оскільки відповідний порядок визначає перерозподіл часток грошового забезпечення виключно у разі письмової відмови осіб від виплати грошового забезпечення, а позивачем не надано доказів наявності письмової відмови батька безвісті зниклого військовослужбовця від виплати грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб, що передбачений законами України та відповідним порядком.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який під час захисту Батьківщини, будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , зник безвісті 29 грудня 2020 року, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 видано сповіщення від 09 січня 2023 року №224.

З грудня 2022 року ОСОБА_1 отримує від військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення як член сім`ї (мати) військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 50% грошового забезпечення, передбаченого до виплати військовослужбовцю.

Батько ОСОБА_2 . ОСОБА_3 набув громадянство Російської Федерації з 30 вересня 2020 року, на підтвердження чого позивачем надано до військової частини відповідні докази (копію паспорта ОСОБА_3 ).

Позивач 25 квітня 2024 року звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісті сина у 100% розмірі від грошового забезпечення.

Відповідачем не надано доказів розгляду заяви позивача.

За інформацією, вказаною у листі військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2023 року, ОСОБА_2 перебуває в списках безвісти відсутніх згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2023 року №94. До фінансово-економічної служби частини надходили документи від позивача щодо виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 без відмови його батька на виплату грошового забезпечення. На картковий рахунок позивача виплачено половину задепонованого грошового забезпечення у розмірі 160 908,76 грн, з яких 20 277,51 грн зараховано 10 березня 2023 року та 140 631,25 грн зараховано 23 березня 2023 року.

Спірними в цій справі є питання наявності підстав для виплати матері безвісті зниклого військовослужбовця грошового забезпечення у повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною шостою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі - Порядок №884).

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За положеннями пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Відтак, виплата особам, зазначеним у частині шостій статті 9 Закону № 2011-ХІІ та пункті 7 Порядку № 844, грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця здійснюється в рівних частках, а у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказав на не надання доказів щодо відсутності осіб, які мають право на виплати, а також на відсутність письмової відмови батька від виплат.

Проте суд не може визнати обґрунтованим такі твердження, зважаючи на таке.

Приведеними вище положеннями пункту 7 Порядку № 884 передбачено право відповідних органів (Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби) на отримання з державних реєстрів інформації щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Проте відповідачем як суб`єктом владних повноважень в порушення частини другої статті 77 КАС України не надано доказів отримання інформації із відповідних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, а судом першої інстанції необґрунтовано перекладено тягар доказування на позивача.

Стосовно відсутності письмової заяви батька від виплат суд зазначає таке.

ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, що підтверджено фотокопією паспорта, а відповідачем не спростовано цього факту, ОСОБА_3 проживає на території Російської Федерації.

Той факт, що батько безвісті зниклого військовослужбовця, який є громадянином Російської Федерації та проживає на території Російської Федерації, не надав заяви про відмову від виплати грошового забезпечення, не може вважатися належною підставою для відмову у виплаті в повному обсязі грошового забезпечення позивачу.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ установлено таке.

Керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Тобто з 27 грудня 2022 року зупинено дію Мінської конвенції та протоколу до неї, до документів, виданих на території Росії та Білорусі, при пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем, проте засвідчення апостилем документів, виданих у Російській Федерації, є неможливим, проте судом першої інстанції не надано правової оцінки цим обставинам.

Відтак, враховуючи відсутність інших осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця, крім позивача, з урахуванням належності батька безвісті зниклого військовослужбовця до громадянства Російської Федерації та фактичного подання ним заяви про відмову від отримання грошового забезпечення, суд доходить до висновку, що позивач має право на отримання 100% грошового забезпечення безвісті зниклого сина.

Разом з тим, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), то позовні вимоги про виплату в повному обсязі грошового забезпечення за грудень 2022 року є необґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції, якими повністю підтримана позиція відповідача, не відповідають обставинам цієї справи, такі висновки в достатній мірі не є обґрунтованими.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1514 грн (3 028 грн, з яких 1211,20 грн судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, 1816,80 грн судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги/2).

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 160/11692/24 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 160/11692/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 160/11692/24 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплатити ОСОБА_1 100% грошового забезпечення за період з грудня 2022 по 25 квітня 2024 року як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року, із врахуванням виплачених 50% грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) 100% грошове забезпечення за період з грудня 2022 року по 25 квітня 2024 року як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29 грудня 2022 року, із врахуванням виплачених 50% грошового забезпечення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 грудня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко