Справа № 320/23654/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач 1), Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач 2), в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Запорізькій області № 356333 від 14.04.2023 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що спірною постановою до нього як перевізника застосовано штраф за відсутність на момент проведення перевірки у водія оформленого протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Водночас позивач у позовній заяві стверджує, що на час здійснення перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, ОСОБА_1 передав цей засіб у користування іншій особі ( ОСОБА_2 ) за договором позички. Відтак позивач наголошує, що не був перевізником вантажу на час зупинки транспортного засобу марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу відсутні. Крім того, позивач вказує на порушення процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки, по-перше, ця справа мала розглядатися за місцем проживання позивача, по-друге, позивач не був повідомлений відповідачем-2 про її розгляд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року адміністративний позов - задоволено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт був здійснений неуповноваженим на це суб`єктом. Суд також вказав, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача про розгляд справи про порушення, призначений на 14.04.2023, у тому числі за місцем реєстрації позивача або за місцем його фактичного проживання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, в якому відповідач вказував, що на момент здійснення рейдової перевірки і зупинки транспортного засобу марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , водій не надав посадовій особі Укртрансбезпеки дійсного протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу (строк дії наданого протоколу сплив 25.01.2023), що є порушенням вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті. Позивачу було направлено запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства листом від 07.04.2023 № 22981/26/24-23, а за результатами розгляду цієї справи Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову від 14.04.2023 № 356333 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності рішення суду першої інстанції та просить залишити скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.02.2023 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницький області та старшим державним інспектором Відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю під час здійснення рейдової перевірки на автомобільній дорозі М-30 (513 км) був зупинений транспортний засіб марки МАN, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 .

За результатами перевірки був складений Акт №351777 від 16.02.2023, у якому зазначено, що транспортний засіб марки МАN, державний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію), а перевізником є ТОВ «НОРДЕКС УКРТРАНС» () згідно з товарно-транспортною накладною від 15.02.2023 №В-15/02-23.

Під час перевірки виявлено порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, а саме: перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа.

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.04.2023 № 356333 за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з відсутністю на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, до позивача згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю цієї постанови, позивач звернувся з позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (підпункт 19 пункту 5 Положення).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Відповідно до абзаців другого, десятого пункту 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Пункт 21 вказаного Порядку передбачає, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Засади організації і діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Указаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи, необхідні для проведення внутрішніх перевезень вантажів.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 за № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Як встановлено матеріалами справи, оскаржувана у цій справі постанова прийнята відповідачем у зв`язку з порушенням вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (наданий водієм протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу був протермінований, оскільки був датований 25.01.2021 з терміном дії до 25.01.2023), відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, абзац третій частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» регламентує, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У матеріалах справи № 320/23654/23 міститься копія Договору на транспортно-експедиційні послуги від 20.01.2023 № 290, за умовами якого Експедитор (ТОВ «Нордекс Укртранс») доручає Перевізнику ( ОСОБА_1 ), а Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати на підставі заявок Експедитора перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами на території України та/або за її межами (міжнародні перевезення), а Експедитор зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до умов цього договору.

У справі також наявна копія товарно-транспортної накладної від 15.02.2023 №В-15/02-23, згідно з якою автомобільним перевізником вантажу (пісок) є ТОВ «Нордекс Укртранс», замовник і вантажоодержувач - ПрАТ «Запоріжвогнетрив», вантажовідправник - ТОВ «Євромінерал Україна».

Під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт представником ТОВ «Нордекс Укртранс» було надано відповідній посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області копії Договору на транспортно-експедиційні послуги від 20.01.2023 № 290, ТТН від 15.02.2023 №В-15/02-23, заявки від 15.02.2023 №АП-216974 та заявки до Договору на транспортно-експедиційні послуги від 20.01.2023 № 290 на підтвердження доводів, що ТОВ «Нордекс Укртранс» не було автомобільним перевізником вантажу, який перевозився 16.02.2023 транспортним засобом марки МАN, державний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , а виконувало функцію експедитора. За змістом наведених документів перевізником цього вантажу був ОСОБА_1 .

З урахуванням наведених документів, матеріали справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт були надіслані до Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Запорізькій області.

Щодо доводів позивача про неправомірне прийняття постанови Відділом державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Запорізькій області та про неповідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт стосовно ОСОБА_1 , судом першої інстанції вірно враховано наступне.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Крім того, згідно з пунктом 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

До відзиву на позовну заяву представниця Укртрансбезпеки долучила копію запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 07.04.2023 № 22981/26/24-23, адресованого ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (без доказів фактичного надіслання такого запрошення).

Однак, позивач наголошує, що місцем його проживання станом на 16.02.2023 є наступна адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 № 3233-.

Крім того, за змістом акта перевірки місцем проведення перевірки і виявлення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт є 513 км а/д М-30 «Стрій-Умань-Дніпро-Ізварин».

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає неправомірним розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Запорізькій області, оскільки розгляд цієї справи мав здійснюватися за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 або за місцем вчинення порушення.

Доказів того, що станом на 16.02.2023 позивач був зареєстрований в Запорізькій області матеріали справи не містять, як і не місять доказів, що порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт вчинене на території Запорізької області.

Наведене свідчить про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт був здійснений неуповноваженим на це суб`єктом.

Колегія суддів також зауважує, що матеріали справи та апеляційної скарги не містять жодних доказів повідомлення позивача про розгляд справи про порушення, призначений на 14.04.2023, у тому числі за місцем реєстрації позивача або за місцем його фактичного проживання.

Таким чином відповідач, не повідомивши позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, позбавив його права надати пояснення та змоги надати докази на спростування висновків акта перевірки.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев