Справа № 420/27505/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-2, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в перерахунку пенсії № 95 від 20.08.2024 р.;

- зобов`язати відповідача-2 зарахувати до стажу державної служби позивача період роботи в органах державної податкової служби з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р.;

- зобов`язати відповідача-2 призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу з 12.08.2024 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60 % від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області № 224/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р. та № 225/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зв`язку з тим, що позивач більше 20 років працювала в податкових органах 12.08.2024 р. звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 20.08.2024 р. № 95 позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно закону України "Про державну службу". Підставою для відмови стало те, що посадові особи органів податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію. Враховуючи, що позивач в період з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р. працювала в органах державної податкової служби, позивач має право на його зарахування до стажу державної служби й призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ.

Ухвалою від 04.09.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Дану ухвалу разом з позовної заявою та додатками доставлено до електронного кабінету відповідачів 05.09.2024 р.

16.09.2024 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. Враховуючи те, що у позивача відсутній стаж роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016 р. у розмірі 20 років, у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були відсутні законні підстави для призначення Позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірно відмовило позивачу у переведенні з пенсії по за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 р. № 229 врахування до спеціального стажу роботи на посадах керівників і спеціалістів державної податкової та контрольно-ревізійної служби Держфінінспекції та її територіальних органів не передбачено. Зважаючи на те, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач у період з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р. працювала на посадах: податкового ревізора-інспектора І-ї категорії відділу оподаткування державних та сумісних підприємств до Державної податкової інспекції МФ УССР по Котовському району, державного податкового інспектора відділу оподаткування державних та сумісних підприємств, старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування підприємств, начальника відділу зборів та стягнень податків з юридичних осіб управління податків та зборів, заступника начальника інспекції - начальника управління податків та зборів а зазначені посади не віднесено до категорій посад державних службовців, а отже відсутні законні підстави для зарахування вказаних періодів роботи при визначенні права на призначення спірного виду пенсії. Також вказує на дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком.

Станом на 19.12.2024 р. відповідач-1 відзив на позовну заяву не надав.

Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 з квітня 2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 15.09.1981 р. містить наступні записи про спірний період трудової діяльності позивача:

записи № 7-13 - з 23.06.1992 р. по 25.11.1996 р. трудова діяльність в Державній податковій інспекції по Котовському району;

записи № 14-23 - з 26.11.1996 р. по 14.03.2012 р. трудова діяльність в Котовській державній податковій адміністрації Одеської області;

записи № 24-25 - з 15.03.2012 р. по 04.07.2013 р. трудова діяльність в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Одеської області;

записи № 26-29 - з 05.07.2013 р. по 05.08.2015 р. трудова діяльність в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області.

записи № 30-31 - з 06.08.2015 р. по 22.02.2016 р. трудова діяльність в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

12.08.2024 р. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ. До заяви, серед іншого додала довідки ГУ ДПС в Одеській області № 224/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 01.08.2024 р. та № 225/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р. про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви відповідачем-1 прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 20.08.2024 р. № 95 через відсутність необхідного стажу державної служби. У рішенні зазначено, що до стажу державної служби неможливо зарахувати періоди роботи з 23.06.1992 р. по 25.11.1996 р. в Державній податковій інспекції по Котовському району, з 26.11.1996 р. по 14.03.2012 р. в Котовські державній податковій адміністрації Одеської області, з 15.03.2012 р. по 04.07.2013 р. в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Одеської області, з 05.07.2013 р. по 22.02.2016 р. в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених ст.25 Закону України № 3723. Періоди роботи працівників місцевих державних податкових адміністрацій на посадах, в період перебування на яких були встановлені ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

З огляду на викладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.1). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі, - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

За ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 р. визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), згідно з п.2 розділу ХІ якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10-12 розділу ХІ Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) станом на 01.05.2016 р. мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10-12 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі № 822/524/18 та Верховним Судом у постановах від 15.12.2020 р. у справі № 560/2398/19, від 22.05.2024 р. у справі № 500/1404/23.

При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283).

Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Предметом спору у цій справі є оцінка обставин щодо: наявності підстав для зарахування роботи в органах державної податкової служби до стажу на посадах державної служби; наявності у позивача достатнього стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII; правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію за віком на підставі Закону № 889-VIII.

На підтвердження трудової діяльності позивача на державній службі, в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.09.1981 р. містяться наступні записи про її роботу за спірні періоди:

в Державній податковій інспекції по Котовському району (з 23.06.1992 р. по 25.11.1996 р.): з 23.06.1992 р. на посаді податкового ревізора-інспектора І-ої категорії відділу оподаткування державних і сумісних підприємств; з 16.10.1992 р. на посаді державного податкового інспектора відділу оподаткування державних і сумісних підприємств; з 04.03.1993 р. на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування підприємств; з 01.01.1994 р. на посаді начальника відділу зборів і стягнення податків з юридичних осіб; з 28.02.1994 р. на посаді заступник начальника -начальника управління податків і зборів; 23.05.1994 р. присвоєно персональне звання інспектор податкової служби І рангу;

в Котовській державній податковій адміністрації Одеської області (з 26.11.1996 р. по 14.03.2012 р.): з 26.11.1996 р. на посаді заступника керівника - начальника управління стягнення податків з юридичних осіб; 05.05.2005 р. присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу; з 14.11.2005 р. на посаді заступника начальника Котовської державної податкової адміністрації Одеської області; 14.05.2008 р. присвоєно спеціальне звання радник податкової служби І рангу;

в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Одеської області (з 15.03.2012 р. по 04.07.2013 р.): з 15.03.2012 р. на посаді заступника начальника Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області;

в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (з 05.07.2013 р. по 05.08.2015 р.): з 05.07.2013 р. на посаді заступника начальника Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області;

в Котовській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (06.08.2015 р. по 22.02.2016 р.): з 05.08.2015 р. на посаді заступника начальника Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

Таким чином, позивач у період з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р. (більше 20 років) працювала на різних посадах в органах державної податкової служби.

Стаття 25 Закону № 3723-XII визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (частина перша).

Частиною другою цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим ч.3 ст.25 Закон № 3723-XII обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Крім того, ч.17 ст.37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання чинності Законом № 889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок № 283).

Згідно з п.2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Пунктом 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Порядок № 283 втратив чинність 01.05.2016 р. у зв`язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 р. № 229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок № 229).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 р. № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (був чинний до 19.11.2012 р., далі - Закон № 509-XII).

Згідно з положеннями ст.6 Закону № 509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Частиною 5 статті 15 Закону № 509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Частина 4 статті 15 Закону № 509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст.12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами 7, 8 статті 15 Закону № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України від 05.07.2012 р. № 5083-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні", який набрав чинності 12.08.2012 р., доповнено Податковий кодекс України (далі - ПК України) розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344.

Так згідно з п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 р. у справі № 21-340а13 зазначив, що аналіз положень ст.37 Закону України "Про державну службу", Закону України "Про державну податкову службу в Україні" дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Надалі такий правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 р. у справі № 586/965/16-а, від 18.03.2021 р. у справі № 500/5183/17, від 19.12.2023 р. у справі № 600/947/23-а.

Отже, посадові особи органів державної податкової служби, які обіймали посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись їм до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

На спростування мотивації відповідача, викладеної в оскаржуваному рішенні, суд наводить висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 19.06.2018 р. у справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 р. у справі № 539/1855/17, у яких зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку № 283.

За наведеного правового регулювання та враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до переконання, що період роботи позивача в податкових органах з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р. зараховується до стажу державної служби. У відповідача не було підстав для не зарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р., що становить понад 20 років.

Таким чином, відповідачем-1 під час прийняття рішення від 20.08.2024 р. № 95, яким відмовлено позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Отже, рішення від 20.08.2024 р. № 95 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, як способі відновлення прав позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зважаючи на встановлені судом обставини, щодо скасування рішення відповідача-1 20.08.2024 р. № 95 з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-2, як пенсійного органу, в якому позивач перебуває на обліку, зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу з 12.08.2024 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області № 224/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р. та № 225/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р., суд враховує наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем-1 протиправно відмовлено позивачеві в переведенні на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ, лише через відсутність необхідного стажу державної служби, натомість судом встановлено протилежне, таким чином, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-2 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення та виплата пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ з дати звернення до відповідача-2.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-1 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2, як пенсійного органу, в якому позивач перебуває на обліку, перевести та здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, починаючи з 12.08.2024 р.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити відсотковий розмір пенсії 60 % суми заробітної плати, зазначеної в довідках ГУ ДПС в Одеській області № 224/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р. та № 225/15-32-10-02-12 від 09.08.2024 р., суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 р. у справі № 560/8328/22, у якій предметом спору були аналогічні правовідносини, зазначив, що вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у ст.2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, отже зазначені вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним формулюванням способу поновлення порушених прав, що не впливає на розмір судового збору, то з відповідача-1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул. Канатна, буд.83, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ) від 20.08.2024 р. № 95 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) в переведенні на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул. Канатна, буд.83, ) перевести та здійснювати виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) з 12.08.2024 р. пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 23.06.1992 р. по 22.02.2016 р. в органах державної податкової служби.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко