Справа № 340/8613/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
11 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 340/8613/23
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі заяву адвоката Курлейко Олени Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №340/8613/23 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької митниці про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кропивницької митниці (далі - відповідач, Митниця), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Кропивницької митниці щодо неповернення належного позивачу транспортного засобу особистого користування Volkswagen Multivan, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та технічного паспорту ZВІ №090518510 на нього; зобов`язати відповідача повернути належний позивачу транспортний засіб особистого користування Volkswagen Multivan, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та технічний паспорт ZВІ №090518510 на нього, без стягнення витрат Кропивницької митниці за зберігання автомобіля на складі митниці.
Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 16 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 16 липня 2024 року рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове, яким позов задовольнив повністю. Визнав протиправною бездіяльність Кропивницької митниці щодо неповернення належного ОСОБА_1 транспортного засобу особистого користування Volkswagen Multivan, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та технічного паспорту НОМЕР_3 на нього. Зобов`язав Кропивницьку митницю повернути ОСОБА_1 транспортний засіб особистого користування Volkswagen Multivan, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та технічний паспорт ZВІ №090518510 на нього, без стягнення витрат за зберігання автомобіля на складі митниці.
Також суд апеляційної інстанції вирішив питання розподілу судових витрат на сплату судового збору: стягнув на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в сумі 3172,75 грн за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці.
Ухвалою від 21 серпня 2024 року Третій апеляційний адміністративний суд у задоволенні заяви адвоката Курлейко Олени Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовив.
Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, неповне з`ясуванням всіх необхідних у справі обставин, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити повністю.
Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2024 року по справі № 340/8613/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд в частині вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями 25 листопада 2024 року, справу № 340/8613/23 передано на розгляд колегії суддів :Олефіренко Н.А.,- суддя доповідач, судді Божко Л.А.,Дурасова Ю.В.
Розгляд заяви призначено апеляційним судом у в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Розглянувши вказану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності її задоволення, з огляду на наступне.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1, 3 та 5 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.
Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.
При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
26.07.2024 року, після ухвалення рішення у справі, представником позивача до суду було подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат, а саме: в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн; в суді апеляційної інстанції - 20 000 грн, включаючи 10 000 грн «гонорару успіху».
При цьому, з аналізу наданих документів вбачається, що ані договір про надання правничої допомоги, ані акти наданих послуг, ані описи наданих послуг не містять обсягу виконаних послуг та витраченого часу за надані послуги. Зазначені в акті послуги про подання до суду позову, заяви та апеляційної скарги не є послугами правової допомоги. Крім того, надані документи не містять посилання, яким саме адвокатом здійснювалась правова допомога у цій конкретній справі (договір на правову допомогу укладений з Адвокатським бюро, акти наданих послуг складені та підписані позивачем та керуючим партнером Адвокатського об`єднання, відповіді на запити до митного органу надані іншому адвокату, ніж зазначено в ордері).
Разом з тим, надано докази оплати витрат на правову допомогу: платіжна інструкція від 25.09.2023 року на суму 20 000 грн., платіжна інструкція від 24.07.2024 року на суму 10 000 грн.
Що стосується, стягнення так званого "гонорару успіху"
Позивачем укладено договір на надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «АСТРА ЛІБЕРТА» від 25.09.2023 року №85 (а.с.83-86).
Відповідно до пункту 4 вказаного договору гонорар адвоката є фіксованим та складає: 10 000,00 грн. - в суді першої інстанції; 10 000,00 грн. - в суді апеляційної інстанції; 10 000,00 грн. - «гонорар успіху».
Отже, відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.
Висновки про наявність права на компенсацію таких витрат (гонорару успіху) за рахунок іншої сторони після ухвалення судового рішення містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, в якій Велика Палата вже вирішувала питання про стягнення аналогічних витрат «гонорару успіху» у іншій справі .
У зв`язку із прийняттям позитивного для позивача судового рішення з розгляду скарги у даній справі, отже такі вимоги як стягнення "гонорару успіху" у розмірі 10 000,00 грн. достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим є обґрунтованими.
Покликання на відсутність документального підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу є безпідставним, оскільки у цій частині витрат позивач не міг подати докази остаточного розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, оскільки гонорар адвоката залежав від результату вирішення справи, що свідчить про наявність поважних причин неможливості подати докази до закінчення розгляду справи.
Щодо доводів, що адвокатом не надано детального опису правничої допомоги, не здійснено погодинного розподілу за кожен вид наданої їм послуги, відсутній розрахунок погодинної вартості таких послуг, а отже розмір винагороди за надану правничу допомогу не вбачається вмотивованим, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наданого договору визначено, що винагорода (гонорар) за надання адвокатом клієнту професійної (правової) допомоги (послуг) з представництва інтересів клієнта в адміністративному суді (першої та апеляційної інстанцій) є фіксованою.
Також зазначеним договором визначено розмір та умови сплати «гонорару успіху», який становить 10 000,00 грн.
В даному випадку розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже є визначеним.
Таким чином, адвокату не потрібно було надавати детальний опису правничої допомоги з погодинним розподілом за кожен вид наданої їм послуги, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений у фіксованому розмірі.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 252 КАС України, суд,-
Додаткова постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.
Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко
суддя Ю. В. Дурасова
суддя Л.А. Божко