Справа № 360/963/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року справа №360/963/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року (повне судове рішення складено 04 жовтня 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/963/24 (суддя в І інстанції Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

20.08.2024 представник позивача Заботін Віталій Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області (далі - Управління), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 з лютого 2024 року;

- зобов`язати Управління поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_2 з лютого 2024 року з виплатою усієї суми пенсійної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач набула право на отримання пенсії та стала на облік до пенсійного фонду України, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

У зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції, а також з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, ОСОБА_2 , не маючи інших джерел на існування, крім пенсії, та з метою отримання пенсії у подальшому стала на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, та отримував пенсію до травня 2023 року.

На теперішній час виплата щомісячної пенсії не здійснюється. У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області надіслало лист від 16.10.2023, у якому зазначило, що в результаті обміну інформацією з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (в тому числі інформація з органів Служби безпеки України, з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи), яка потребує уточнення та необхідність в проведенні фізичної ідентифікації ОСОБА_2 . Задля запобігання переплати пенсії виплату ОСОБА_2 з травня 2023 року було призупинено.

Позивач із заявами про поновлення пенсійних виплат особисто до територіальних органів Відповідача після 01.05.2023 не звертався.

Припинення пенсійних виплат з підстав, не передбачених законом, є протиправним, а отже, і підстав подавати заяву про поновлення пенсійних виплат у позивача не було. Крім того, жодні рішення, повідомлення від відповідача про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 не надходили. Задля дотримання шестимісячного строку звернення до адміністративного суду і з урахуванням того, що згідно позиції Верховного Суду України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити, тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим, просимо визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 з лютого 2024 року.

Позивач вважала дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії з травня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком з 01 лютого 2024 року з виплатою заборгованості, що утворилась.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.05.2023 «до з`ясування» згідно листа Пенсійного фонду України від 17.04.2023 №2800-030202-9/20894 щодо відпрацювання списку осіб, які померли на тимчасово окупованій території, наданих Службою безпеки України.

ОСОБА_2 через вебпортал звернулась 26.02.2024 з заявою щодо ідентифікації особи за допомогою відеоконференцзв`язку. Згідно рішення ВІО №50458 від 12.04.2024 особу заявниці встановлено.

За результатами відеоконференцзв`язку за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_4 (U16001-PS40) та головним спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Мороз Н.І. (U06001-793) рішенням від 19.04.2024 №54 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 . У зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку контролю було перевірено електронну пенсійну справу №54 та направлено лист до Головних управлінь Пенсійного фонду України в Полтавській та Житомирській областях щодо перегляду рішення про відмову в поновленні пенсії.

За повторним розглядом заяви прийнято рішення про поновлення виплати пенсії.

Листом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 07.05.2024 №4/1875-31 було повідомлено, що станом на 30 квітня 2024 року за даними Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО в Луганській області відомості щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

До звернення на вебпортал ПФУ, яке зареєстроване в Головному Управлінні за вх. №3043/Ф-1200-24 від 07.05.2024 ОСОБА_2 долучила картку платника податків за № НОМЕР_2 від 09.07.2018.

Головним управлінням вдруге направлено запит від 17.05.2024 №1200-0304-6/13270 до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації щодо дійсності довідки ВПО із зазначенням РНОКПП ОСОБА_2 .

Листом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 30.05.2024 №4/2215-31 було повідомлено, що за даними Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області ОСОБА_2 перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО в Донецькій області (далі ЄІБДВПО), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2016 №1445-32158.

З 03.10.2017 знята з обліку в ЄІБДВПО з ознакою «не підтверджене місце фактичного проживання».

Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 необхідно надати заяву на зміну особистих даних (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1 до Порядку № 22-1), для внесення змін до електронної пенсійної справи та номеру облікової картки платника податків.

Щодо рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком з 01 лютого 2024 року з виплатою заборгованості, що утворилась зазначає, що відповідачем не досліджувалось питання наявності підстав для поновлення виплати раніше призначеної пенсії, оскільки позивач із заявою встановленої форми до відповідача не зверталась та не надала необхідні документи.

Стосовно рішення суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору зазначає, що згідно з ч.2 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Тому, рішення покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрати позивача на оплату судового збору є також необґрунтованим.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_2 є пенсіонером за віком з 01.06.1993, що підтверджено відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , карткою платника податків, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою № від 20.04.2017 позивач має статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідачем у відзиві зазначено, що нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.05.2023 «до з`ясування» згідно листа Пенсійного фонду України від 17.04.2023 №2800-030202-9/20894 щодо відпрацювання списку осіб, які померли на тимчасово окупованій території, наданих Службою безпеки України.

Позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України 26.02.2024 з заявою щодо ідентифікації особи за допомогою відеоконференцзв`язку.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області ВІО №50458 від 12.04.2024 особу заявниці встановлено.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 19.04.2024 № 54 відмовлено в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2

29.04.2024 відповідачем у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 , в порядку контролю перевірено електронну пенсійну справу №54 та направлено лист № 1200-0304-9/11154 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перегляду рішення про відмову в поновленні пенсії.

ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 29.04.2024 № 1200-0304-9/11154 повідомлено відповідача, що рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 переглянуто, просять ініціювати перевірку справи.

25.04.2024 відповідач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації з листом № 1200-0304-6/10999 про надання інформації щодо дійсності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 .

Листом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 07.05.2024 №4/1875-31 повідомлено відповідача, що станом на 30 квітня 2024 року за даними Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО в Луганській області відомості щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Листом від 10.05.2024 № 3014-3043/Ф-05/8-1200/24 відповідач у відповідь на звернення на вебпортал Пенсійного фонду України за номером ВЕБ-12001-Ф-С-24- 080777 від 07.05.2024, яке зареєстроване в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Луганській області за вхідним номером № 3043/Ф-1200-24 від 07.05.2024 повідомив позивачку, що необхідно з`ясувати наявність реєстраційного номера облікової картки платника податків, по якому виявлено розбіжність між інформацією, наявною в реєстрах Державної податкової служби, та інформацією за електронною пенсійною справою. В паспорті НОМЕР_3 наявна відмітка від 2005 року про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків і в заяві за призначенням/перерахунком пенсії № 1822 від 12.04.2024 для виплати пенсії, через відділення АТ Ощадбанк зазначено що ОСОБА_2 без коду. При зверненні на вебпортал долучено картку платника податків за №1229-18-03023 від 09.07.2018 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 ). В заяві про виплату пенсії через установу АТ Ощадбанк також зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків. Для поновлення виплати пенсії необхідно терміново надати документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) з відповідною заявою на зміну особистих даних та необхідними документами, що посвідчують особу. Також необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, які були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022.

Головним управлінням вдруге направлено запит від 17.05.2024 №1200-0304-6/13270 до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації щодо дійсності довідки ВПО із зазначенням РНОКПП ОСОБА_2 .

Листом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 30.05.2024 №4/2215-31 повідомлено відповідача, що за даними Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області ОСОБА_2 перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО в Донецькій області довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2016 №1445-32158. З 03.10.2017 знята з обліку в ЄІБДВПО з ознакою «не підтверджене місце фактичного проживання».

Листом від 29.05.2024 № 3508-3258/Ф-05/8-1200/24 ГУПФУ в Луганській області у відповідь на звернення на вебпортал Пенсійного фонду України за номером ВЕБ-12001-Ф-С-24- 085322 від 15.05.2024, яке зареєстроване в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Луганській області за вхідним номером № 3258/Ф-1200-24 від 16.05.2024 повідомило позивачку, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати заяву на зміну особистих даних (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1), для внесення змін номеру облікової картки платника податків. Згідно із пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок 22-1), заява про перерахунок пенсії подається заявником особисто до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України або може подаватись разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. До заяви на зміну особистих даних обов`язково необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Листом ГУПФУ в Луганській області №1200-0208-8/14424 від 03.06.2024 у відповідь на адвокатський запит повідомлено адвоката Віталія Заботіна, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за віком на загальних умовах, має реєстрацію внутрішньо переміщеної особи, виплату пенсії було призупинено з 01.05.2023 до з`ясування. За результатом проходження відеоідентифікації рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.04.2024 № 50458 особу ОСОБА_2 встановлено. За результатами відеконференцзв`язку за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів опрацьовано автоматично сформовану заяву ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, та рішенням від 19.04.2024 № 54 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовлено в поновленні виплати пенсії. За повторним розглядом заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 . Листом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 07.05.2024 повідомлено, що станом на 30.04.2024 за даними Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО в Луганській області відомості щодо ОСОБА_2 (за паспортом НОМЕР_3 ), відсутні. Головним управлінням вдруге направлено запит від 17.05.2024 до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації щодо дійсності довідки ВПО (із зазначенням РНОКПП) ОСОБА_2 , інформація на дату надання відповіді на запит не надходила. Питання поновлення виплати пенсії буде розглянуто після надходження відповіді від Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 14 Закону № 1706-VII (заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Слід зауважити, що згідно із абзацами першим другим частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В межах спірних правовідносин призупинення виплати позивачці пенсії відбулося, як зазначено відповідачем, з 01.05.2023 «до з`ясування» згідно листа Пенсійного фонду України від 17.04.2023 №2800-030202-9/20894 щодо відпрацювання списку осіб, які померли на тимчасово окупованій території, наданих Службою безпеки України.

Відповідного рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не надано.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Ураховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, слід зауважити, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Разом з цим, варто вказати, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для припинення позивачці виплати пенсії з 01.05.2023.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17), від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17 (провадження № К/9901/1267/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17).

При цьому, необхідно зазначити, що в межах спірних правовідносин позивачем оскаржується саме протиправність припинення виплати пенсії у травні 2023 року, без прийняття відповідного рішення, а не рішення, прийняті різними територіальними органами Пенсійного фонду України при розгляді заяв ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії.

Доказів того, що виплата пенсії позивачці поновлена, суду не надано.

Щодо доводів відповідача про скасування довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю рішення про припинення нарахування та виплати пенсії неможливо встановити, чи стало підставою для такого припинення саме скасування довідки.

При цьому, реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому пенсії за віком.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України.

Окрім того, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

У даному випадку наявність статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на отримання пенсії.

Згідно із частинами першою, другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Припинивши позивачу виплату раніше призначеної пенсії за віком без прийняття рішення та за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, або підстав, передбачених іншим законом, відповідач вчинив протиправні дії.

Відповідно, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій, а також зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В ході судового розгляду справи встановлено, що право позивача порушено у травні 2023 року.

Разом з тим, відповідно до положень частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернулась до суду 20.08.2024, тому місцевий суд вважав за необхідне поновити право позивача на нарахування та виплату пенсії в межах шестимісячного строку, як самостійно визначено позивачем з лютого 2024 року.

Позивачем рішення окружного суду не оскаржено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями статті 9 КАС України, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганські області з виходом за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії з травня 2023 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком з 01 лютого 2024 року з виплатою заборгованості, що утворилась.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням відповідного способу захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судового збору.

Оскарженим рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

За ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволенні, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені позивачем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 360/963/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 19 грудня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук