Справа № 520/18088/24
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

19 грудня 2024 р. №520/18088/24

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України Костіна Андрія Євгенійовича, Керівника Харківської обласної прокуратури Муратова Станіслава Семеновича, Голови Національної поліції України Вигівського Івана Михайловича про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Генерального прокурора України Костіна Андрія Євгенійовича, Керівника Харківської обласної прокуратури Муратова Станіслава Семеновича, Голови Національної поліції України Вигівського Івана Михайловича, в якому просить суд:

1) визнати бездіяльність Генерального прокурора В.Костіна щодо розгляду Скарги від 03.04.2024 року, яку подано на підставі положень Конвенції, неправомірною, такою що вчинена з порушенням ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.36 ЗУ "Про прокуратуру", положень ст.12, ст.16 Конвенції, чим порушено права гарантовані Конвенцією, стосовно швидкого, неупередженого, об`єктивного розгляду твердження про застосування до позивача дій з ознаками нелюдського, принижуючого гідність поводження;

2) визнати бездіяльність Голови Національної поліції України І.Віговського, щодо розгляду Скарги від 03.04.2024 року, яку подано на підставі положень Конвенції, неправомірною, такою що вчинена з порушенням ч.2 ст.19 Конституції України, ст.1 ЗУ "Про національну поліцію" ст.12, ст.16 Конвенції, чим порушила права позивача гарантовані Конвенцією стосовно швидкого, неупередженого, об`єктивного розгляду твердження про застосування до позивача дій з ознаками нелюдського, принижуючого гідність поводження;

3) зобов`язати А.Костіна визначити порядок розгляду Скарги від 03.04.2024 року, та її розгляд, стосовно неправомірних дій його підлеглих, які застосували до позивача дії заборонені Конвенцією, на вимогах її швидкого і неупередженого, об`єктивного розгляду, як то визначено Конвенцією;

4) зобов`язати І.Вигівського розглянути Скарги від 03.04.2024 року, стосовно неправомірних дій його підлеглих, які застосували до позивача дії заборонені Конвенцією, на вимогах її швидкого, об`єктивного і неупередженого розгляду, як то визначено Конвенцією;

5) зобов`язати І.Вигівського розглянути Скаргу, в частині застосування до позивача жорстокого поводження особами які відібрали і привласнили позивача продукти харчування, що повинні були видані згідно постанови КМУ №328/22, на вимогах її швидкого, об`єктивного і неупередженого розгляду, як то визначено Конвенцією;

6) визнати дії в.о. керівника Харківської окружної прокуратури С.Муратова стосовно розгляду Скарги від 03.04.2024 року, з порушенням вимог Конвенції, протиправними такими, що порушили гарантовані права ст.12, ст.16 Конвенції, на швидкий, об`єктивний, неупереджений розгляд питання, стосовно застосування до позивача дій працівниками прокуратури, що Конвенцією заборонено, та розгляд якої С.Муратовим здійснено при наявності, в його діях, реального конфлікту інтересів;

7) зобов`язати С. Муратова в подальшому утриматись по відношенню до позивача дій які порушують його права визначені Конвенцією.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.04.2024 він подав скаргу Генеральному прокурору України А.Костіну та голові Національної поліції України І.Вигівському, в якій стверджував про застосування до нього дій, які кваліфікуються як жорстоке нелюдське поводження шляхом позбавлення ОСОБА_4 продуктового набору, визначеного постановою КМУ від 20.03.2022 №328/22. Зазначена скарга отримана Офісом Генерального прокурора та спрямована на розгляд Харківській обласній прокуратурі, де розглянута виконуючим обов`язки керівника обласної прокуратури. На думку позивача, переправлення його скарги порушує принцип неупередженості та має ознаки конфлікту інтересів. Національна поліція України отримала скаргу 08.04.2024, однак відповідь на скаргу позивач так і не отримав. Вважаючи, таку бездіяльність відповідачів протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 від 03.07.2024 було відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 з посади та згідно розпорядження керівника апарату суду №03-05/60 від 08.08.2024, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2024, справу передано на розгляд судді Ларисі Мар`єнко.

Ухвалою суду від 12.08.2024 адміністративну справу №520/18088/24 прийнято до провадження суддею Л.Мар`єнко, розгляд справи розпочато спочатку.

Представник відповідача - Офісу Генерального прокурора, надіслав на адресу суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідно до Регламенту Офісу генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 22.02.2022 №35 та Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора від 06.08.2020 №363 скарга ОСОБА_4 від 03.04.2024 не належить до категорії звернень, які підлягають розгляду безпосередньо Генеральним прокурором. Дотримуючись положень ЗУ "Про звернення громадян" скаргу ОСОБА_6 зареєстровано Офісом Генерального прокурора та за принципом територіальності передано для організації розгляду в межах компетенції та прийняття рішень до Харківської обласної прокуратури, про що листом від 10.04.2024 повідомлено позивача.

Представник відповідача - Національної поліції України, надіслав на адресу суду відзив, в якому вказав, що не визнає позов повністю, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що скарга позивача, яка надійшла до Національної поліції України 08.04.2024 зареєстрована за вхідним №Р-9172 та відповідно до Закону України "Про звернення громадян" направлена для розгляду за належністю порушених в ній питань до відділу дізнання ГУНП в Харківській області. За результатами розгляду скарги заявнику надіслано лист-відповідь від 22.04.2024 за вих.№676/119-49/01-2024, яким проінформовано про результати розгляду його скарги та вжиті заходи. Таким чином відповідач в даному випадку діяв в порядку, межах та у спосіб, визначеними чинним законодавством України.

Позивач надіслав суду заяви, в яких просив суд не приймати до уваги відзиви відповідачів через недотримання суб`єктами владних повноважень їх процесуальної форми та змісту. Крім того, підкреслив, що скарга від 03.04.2024 була подана у відповідності до статті 13 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання (далі - Конвенція), а не в порядку частини 1 статті 2 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , 03.04.2024, в порядку визначеному ст.12, ст.13, ст.16 Конвенції, направив засобами поштового зв`язку скаргу адресовану Генеральному прокурору України А.Є.Костіну та Голові Національної поліції України І.М.Вигівському, в якій стверджував про застосування до нього дій, які кваліфікуються як жорстке нелюдське поводження.

Як зазначає позивач в позовній заяві та в скарзі від 03.04.2024, дії які кваліфікуються як жорстке нелюдське поводження виражались у відбиранні у ОСОБА_4 продуктів харчування, виділених на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №328 "Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами в умовах воєнного стану", які привласнив собі голова Височанської селищної ради О.Мороз, знущання з заявника з боку співробітників поліції та конкретних прокурорів, які мали ознаки жорстокого поводження.

Судом з матеріалів справи встановлено, що скарга ОСОБА_4 щодо дотримання слідчими СВ Харківського РУП ГУНП у Харківській області та процесуальними керівниками вимог Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні №0000185 надійшла до Офісу Генерального прокурора, зареєстрована за вх.№82866-22 від 09.04.2024 та листом від 10.04.2024 №27/2-30489-вих24 направлена до Харківської обласної прокуратури для організації розгляду в межах компетенції та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства з одночасним повідомленням заявника про прийняте рішення.

Листом від 30.04.2024 №09/1-352-23 Харківська обласна прокуратура за підписом в.о.керівника обласної прокуратури С.Муратова повідомила, що обласною прокуратурою в межах компетенції розглянуто звернення від 03.04.2024, яке надійшло з Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду попередніх звернень, стану досудового розслідування в кримінальному провадженні та з інших питань. Доводи, викладені у зверненні щодо неналежного досудового розслідування знайшли своє об`єктивне підтвердження. Зазначені недоліки на цей час не усунуто, у зв`язку з чим обласною прокуратурою вжито додаткові заходи щодо активізації досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 30.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України та направлено відповідний лист до ГУНП в Харківській області. Також проінформовано заявника, що з 12.03.2024 проведення досудового розслідування у провадженні доручено іншому дізнавачу СД ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. Слідство триває. Процесуальне керівництво здійснюють прокурори Харківської окружної прокуратури. Стосовно доводів звернення в частині виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.03.2023 по справі №639/1088/23 та можливих порушень з боку окремих прокурорів Харківської окружної прокуратури надавались відповідні роз`яснення у відповідях від 04.12.2023 та 02.02.2024 за №09/1-352-23 за підписом керівництва обласної прокуратури. Також зазначено, що 19.03.2024 Харківською окружною прокуратурою на виконання ухвал Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.03.2024 (справи №639/1430/24 та №639/1431/24) відомості, які викладено у заявах від 08.03.2024, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та №0000021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.365 КК України. На цей час досудове розслідування у кримінальних провадженням №0000020 та №0000021 здійснюється слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві. Процесуальне керівництво здійснюють прокурори управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань обласної прокуратури.

Позивач зазначає, що Генеральним прокурором України допущено протиправну бездіяльність щодо особистого не розгляду його скарги та неналежний розгляд скарги Харківською обласною прокуратурою, що виразилось в упередженості на невідповідності ст.12, ст.13, ст.16 Конвенції.

Також судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що 08.04.2024 на адресу Національної поліції України надійшла скарга позивача від 03.04.2024 року, в порядку статей 13, 16 Конвенції на дії працівників поліції, а саме ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, яка зареєстрована Департаментом документального забезпечення НПУ за вхідним №Р-9172 від 08.04.2024.

08.04.2024 за резолюцією Першого заступника Голови Національної поліції України -начальника Головного слідчого управління М.Цуцкірідзе розгляд скарги доручено начальнику управління дізнання О.Ковтуну.

Оскільки, основним суттю скарги було питання щодо можливих неправомірних дій окремих працівників поліції, саме ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області та можливого неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000185, скаргу позивача передано для розгляду за належністю відділу дізнання ГУНП в Харківській області, про що повідомлено ОСОБА_4 листом від 11.04.2024 (263787) №52875-2024.

Листом Відділом дізнання Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.04.2024 за вих.№676/1/119-49-01-2024 на адресу позивача було направлено письмову відповідь на скаргу заявника, в якій повідомлено, що керівництвом відділу дізнання ГУНП в Харківській області вказано керівнику сектору дізнання ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області на необхідність ретельного дослідження всіх обставин учиненого кримінального правопорушення та прийняття остаточного процесуального рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Хід судового розслідування взято під контроль.

Позивач стверджує, що вказану відповідь не отримував, чим на його думку порушеного його права та законні інтереси.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

27 лютого 1986 року в Нью-Йорку Уряд Української РСР підписав Конвенцію проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання 1984 року (далі - Конвенція).

Вказана Конвенція ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 26 січня 1987 року з такими застереженнями, зробленими при підписанні: "Українська РСР не визнає компетенцію Комітету проти катувань, визначену статтею 20 Конвенції";

"Українська РСР не вважає себе зв`язаною положеннями пункту 1 статті 30 Конвенції".

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції для цілей цієї Конвенції термін "катування" означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди. В цей термін не включаються біль або страждання, що виникли внаслідок лише законних санкцій, невіддільні від цих санкцій чи спричиняються ними випадково.

Частиною першою статті 2 Конвенції визначено, що кожна держава-сторона вживає ефективних законодавчих, адміністративних, судових та інших заходів для запобігання актам катувань на будь-якій території під її юрисдикцією.

Статтею 12 Конвенції передбачено, що кожна держава-сторона забезпечує проведення швидкого й неупередженого розслідування її компетентними органами, коли є достатні підстави вважати, що катування було застосоване на будь-якій території, що перебуває під її юрисдикцією.

Згідно статті 13 Конвенції кожна держава-сторона забезпечує будь-якій особі, яка стверджує, що їй було завдано катувань на території, що перебуває під юрисдикцією цієї держави, право на подання скарги компетентним властям цієї держави та на швидкий неупереджений розгляд такої скарги. Вживаються заходи для забезпечення захисту позивача і свідків від будь-яких форм поганого поводження чи залякування у зв`язку із скаргою чи будь-якими свідченнями .

Кожна держава-сторона зобов`язується запобігати на будь-якій території, що під її юрисдикцією, іншим актам жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження й покарання, що не підпадають під визначення катування, викладеного у статті 1, коли такі об`єкти здійснюються державними чи посадовими особами або іншими особами, що виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи з їх мовчазної згоди. Зокрема, зобов`язання, що містяться в статтях 10, 11, 12 та 13, застосовуються із заміною посилань на катування посиланнями на інші форми жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження й покарання (ст.16 Конвенції).

Відповідно до статті 4 Конвенції кожна держава-сторона забезпечує розглядання всіх актів катування згідно з її кримінальним законодавством як злочини. Те саме стосується спроби піддати катуванням та тих дій будь-якої особи, що являють собою співучасть у катуванні.

Кожна держава-сторона встановлює відповідні покарання за такі злочини з урахуванням їх тяжкого характеру.

Положення Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання 1984 року імплементовано в законодавство України, визнано кримінальними правопорушеннями (злочинами), які закріплені в статті 126 Кримінального кодексу України (побої і мордування) та статті 127 Кримінального кодексу України (катування).

Порядок розгляду заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень здійснюється згідно норм Кримінального процесуального кодексу України.

Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідачів зі скаргою щодо дотримання слідчими СВ Харківського РУП ГУНП у Харківській області та процесуальними керівниками вимог Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні №0000185, а не з заявою (повідомленням) про вчинення вищевказаними особами кримінального правопорушення. Отже, скаргу ОСОБА_1 належить розглядати в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".

Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання)і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно із ст.5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Щодо твердження позивача, що Генеральний прокурор А.Костін не забезпечив у прямо підконтрольній йому установі неухильне виконання норм законодавчої бази України, які визначають Конвенцію частиною національного законодавства, а тому вона має переважне право перед національним законодавством, що сприяло направленню скарги позивача на розгляд до осіб, чиї дії він оскаржує.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ Офіс Генерального прокурора організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, а також здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Офісу генерального прокурора.

Судом встановлено, що Офісом Генерального прокурора 08.04.2024 за №82866-24 зареєстровано скаргу ОСОБА_1 від 03.04.2024 щодо дотримання слідчими СВ Харківського РУП ГУНП в Харківській області та процесуальними керівниками вимог КПК України у кримінальному провадженні 000185.

Суд зазначає, що розгляд звернень громадян в органах прокуратури здійснюється відповідно до положень Конституції України, законів України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 22.02.2022 №35 (далі - Регламент) та Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора від 06.08.2020 № 363 (далі - Інструкція), чинної на момент розгляду звернення заявника.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Положеннями ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що звернення, яке відповідає вимогам Закону України "Про звернення громадян", повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.12.2018 року по справі № 804/9185/15.

При цьому відповідно до п.7.6 Регламенту звернення громадян, за результатами розгляду яких не приймалися рішення керівниками обласних прокуратур і у яких не оскаржуються дії чи рішення працівників Офісу Генерального прокурора, підрозділом з організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів чи іншим підрозділом у строк не більше ніж п`ять днів надсилаються для розгляду до обласних прокуратур, якщо вирішення порушених у зверненнях питань належить до компетенції прокуратур нижчого рівня

Згідно з п.15 розділу II Інструкції звернення громадян, за результатами розгляду яких не приймалися рішення керівником органу прокуратури і в яких не оскаржуються дії чи рішення працівників цієї прокуратури, відповідальними чи іншими підрозділами у термін не більш ніж п`ять днів надсилаються до відповідної прокуратури нижчого рівня, якщо вирішення порушених у них питань належить до її компетенції.

Якщо у зверненні, поряд з питаннями, що належать до компетенції прокуратури, порушуються питання, які підлягають розгляду в інших органах, під час надання відповіді на таке звернення заявнику роз`яснюється порядок вирішення цих питань.

Так, Офісом Генерального прокурора під час розгляду скарги позивача від 03.04.2024 встановлено, що вказану скаргу подано на дії прокурорів Харківської обласної прокуратури, та керівника Харківської обласної прокуратури та його заступника. Водночас керівником Харківської обласної прокуратури не приймалось рішення за результатами розгляду вказаного звернення. При цьому у скарзі позивача не оскаржуються, дії чи рішення працівників Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи зазначене, Офіс Генерального прокурора, на виконання зазначених вище норм, листом від 10.04.2024 №27/2-30489вих-24 надіслав скаргу позивача до прокуратури нижчого рівня - Харківської обласної прокуратури, до компетенції якої належить порушені в скарзі питання, про що повідомлено позивача.

Суд зазначає, що п.7.16 Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 22.02.2022 №35, генеральному прокурору або виконувачу його обов`язків подаються на розгляд:

- документи і звернення, що надійшли від Президента України, Керівника Офісу Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, голів Конституційного Суду України, Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, Державної судової адміністрації України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, директорів Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, Міністра внутрішніх справ України, Міністра оборони України, Міністра юстиції України, голів Служби безпеки України та Національної поліції України, голів Верховної Ради та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, бізнес-омбудсмена, керівників державних установ іноземних держав і міжнародних організацій (їх представництв), Голів Ради прокурорів України та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів;

- запити народних депутатів України;

- звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни, скарги на дії та рішення першого заступника та заступників Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівників самостійних структурних підрозділів, підпорядкованих безпосередньо Генеральному прокурору;

- інші документи і звернення з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та медіа.

З аналізу вищевикладених норм слід дійти висновку, що розгляд скарг громадян на дії чи бездіяльності прокурорів та поліцейських при здійсненні ними владних повноважень не належить до категорії звернень, які підлягають розгляду безпосередньо Генеральним прокурором.

Продовжуючи розгляд справи судом встановлено, листом від 10.04.2024 №27/2-30489вих-24 до Харківської обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора для організації розгляду в межах компетенції надійшло звернення ОСОБА_1 від 03.04.2024.

За наслідками розгляду вказаного звернення у межах компетенції обласної прокуратури позивачу у 30-денний термін, оскільки викладені доводи заявника потребували перевірки, за підписом виконуючого обов`язки керівника обласної прокуратури Станіслава Муратова надана ґрунтовна відповідь від 30.04.20204 №09/1-352-23.

Вказана відповідь від 30.04.2024 Харківської обласної прокуратури надана у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", наказу Офісу Генерального прокурора №363 від 06.08.2020 "Про організацію роботи органів прокуратури з особистого прийому, розгляду звернень і запитів та забезпечення доступу до публічної інформації" та Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора 06.08.2020 №363 (яка діяла на час розгляду звернення).

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що порушень вимог чинного законодавства України при розгляді звернення ОСОБА_1 Харківською обласною прокуратурою допущено не було, позивачу вчасно направлено ґрунтовну відповідь на звернення.

Окремо суд зазначає, що конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа, виконуючи свої обов`язки, має приватний інтерес, який хоча і не обов`язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння, але здатний до цього призвести.

Доводи позивача про наявність в діях виконуючого обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури С.Муратова конфлікту інтересів чи упередженості не знайшли свого підтвердження в ході розгляду адміністративної справи.

Отже, суд приходить до висновку, що під час розгляду скарги позивача від 03.04.2024 Генеральний прокурор А.Костін та виконуючий обов`язки керівника Харківської окружної прокуратури С.Муратов діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Голови Національної поліції України І.Виговського, яка виражається у не розгляді скарги ОСОБА_4 від 03.04.2024 та зобов`язання розглянути скаргу, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1, 2 Положення про Національну поліцію від 28 жовтня 2015 №877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Національна поліція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із підпунктом 42 п.4 Положення №877 Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції, підприємств, установ, закладів та організацій, що належать до сфери її управління.

Пунктом 1 Розділу II Порядку визначено, що розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України від 15.11.2017 №930 звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи "Урядовий контактний центр" та телефонну "гарячу лінію" Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі - РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами.

Відповідно п.п.3 п.6 Розділу II Порядку №930 попередній розгляд звернень громадян здійснюється з урахуванням Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877, та положень про структурні підрозділи апарату Національної поліції України, міжрегіональні територіальні органи поліції, територіальні органи поліції, а також організаційно-розпорядчих актів Національної поліції України, які визначають розподіл обов`язків керівництва органів (підрозділів) поліції.

Згідно із п. 1 розділу IV Порядку №930 керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку №930 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Згідно із п. 7 розділу IV Порядку №930 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень:

1) прийняти до розгляду;

2) передати на вирішення до підпорядкованого органу (підрозділу) поліції;

3) надіслати за належністю до іншого державного органу або посадовій особі, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції поліції, про що одночасно необхідно повідомити автора звернення;

4) залишити без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку №930 у разі доручення розгляду звернення, яке надійшло до центрального органу управління поліції, органам поліції, через які вона реалізовує свої повноваження на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць, термін розгляду такого звернення обчислюється з дня надходження його до органу поліції вищого рівня й закінчується днем надання відповіді тим органом поліції, який його розглядав по суті.

Згідно із п. 10 розділу IV Порядку №930 за зверненнями громадян, за якими неможливо своєчасно закінчити перевірку та прийняти в установлений термін рішення, виконавець не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення цього терміну письмово доповідає керівнику органу поліції або його заступнику та порушує питання щодо продовження терміну розгляду в межах, установлених законодавством про звернення громадян. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідно до п. 12 розділу IV Порядку №930 за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення.

До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.

Згідно із п.10 розділу IV Порядку №930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.

Пунктом 14 цього Розділу 14 передбачено, що відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України "Про звернення громадян" і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян.

Про продовження терміну розгляду автора звернення повідомляють письмово.

Суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.03.2020 року по справі №805/1442/17-а.

Як вже зазначалось судом, скарга позивача надійшла до Національної поліції України 08.04.2024 року та зареєстрована за №Р-9172. За резолюцією Першого заступника Національної поліції України - начальника Головного слідчого управління розгляд справи доручено начальнику управління дізнання НПУ.

Згідно пункту 38 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженого постановою КМУ від 17.01.2018 №55, встановлено, що резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи.

В подальшому розгляд скарги відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про звернення громадян" листом від 11.04.2024 (26355) №52875-2024 передано за належністю відділу дізнання ГУ НП в Харківській області.

Також, Управлінням дізнання Національної поліції України листом від 11.04.2024 №52875-2024 повідомлено ОСОБА_7 , що розгляд його скарги від 03.04.2024 в межах компетенції доручено керівництву відділу дізнання Головного управління Національної поліції в Харківській області. Лист направлений на електронну адресу позивача, зазначену ним в скарзі ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

За результатами розгляду скарги позивача від 03.04.2024, відділом дізнання Головного управління Національної поліції в Харківській області у встановлений законом України "Про звернення громадян" складено лист-відповідь від 22.04.2024 за вих.№676/119-49/01-2024.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що відповідь надіслана позивачу відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженою наказом Національної поліції України від 20.05.2016 №414 простою поштовою кореспонденцією. Докази надіслання відповіді позивачу не збереглися у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та постійними обстрілами м.Харкова, евакуацією, а в окремих випадках знищенням службової документації ГУ НП в Харківській області.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність з боку Голови Національної поліції України протиправної бездіяльності, яка виражається у не розгляді та ненаданні відповіді за результатами розгляду скарги позивача від 03.04.2024, оскільки Національної поліцією України в особі Першого заступника голови вчинені всі необхідні дії, визначені Законом України "Про звернення громадян" щодо забезпечення заходів по передачі за належністю та розгляду скарги ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окремо суд зазначає, що при дослідженні наданих матеріалів справи судом встановлено, що позовна заява не містить обставин, що вказували б на наявність з боку органів Національної поліції чи прокуратури у відношенні позивача катувань та інших, жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання. Відповідних доказів на підтвердження таких обставин позивачем також не надано.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на те, що розгляд скарги ОСОБА_4 від 03.04.2024 проводився у відповідності до вимог законодавства, твердження позивача щодо порушення відповідачами норм Конвенції є необґрунтованими.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 року.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Генерального прокурора України Костіна Андрія Євгенійовича (вул.Різницька, буд.13/15, м.Київ, 01011), Керівника Харківської обласної прокуратури Муратова Станіслава Семеновича (ул.Богдана Хмельницького, буд.4, м.Харків, 61001), Голови Національної поліції України Вигівського Івана Михайловича (вул.Академіка Богомольця, буд.10, м.Київ, 01024) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО