Справа № 480/2301/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р. Справа № 480/2301/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 27.08.24 по справі № 480/2301/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (далі по тексту ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач, пенсійний орган), в якому просив:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2024 за № 12 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком - неправомірним та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на Шосткинському заводі "Зірка" з 21.08.1992 по 31.10.1994 на посаді апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну (02 роки 02 місяці 11 днів відповідно до Форми РС-право);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію (зі зниженням пенсійного віку) з урахуванням зарахованого періоду роботи до пільгового Списку № 1 з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, тобто з 28 лютого 2024 року, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність відмови ГУ ПФУ в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1, оскільки в силу пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі по тексту Порядок № 442) відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації, а відтак не здійснення атестації займаної позивачем посади не повинно мати наслідком незарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 21.08.1992 по 31.10.1994 на посаді апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну Шосткинського заводу «Зірка».

Звернув увагу, що вперше атестацію робочих місць, у тому числі і по цеху № 3, на Шосткинському заводі «Зірка» було проведено на підставі наказу № 411 від 29.09.1994. Відповідно до результатів атестації за порядковим номером 24 передбачено посаду «розмелювач» за Списком № 1, що з урахуванням уточнюючої довідки № 156 від 04.09.2023, яка надавалась позивачем разом із заявою про призначення пенсії, підтверджено, що за посадовою інструкцією умови та характер праці розмелювача та апаратника-розмелювача ідентичні. А відтак, право на зарахування періодів роботи в Шосткинському заводі «Зірка» є доведеним, а підстави для неврахування спірного періоду відсутні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі № 480/2301/24 Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2024 за № 12 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком - неправомірним та скасовано його.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи на Шосткинському заводі "Зірка" з 21.08.1992 по 31.10.1994 на посаді апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну (02 роки 02 місяці 11 днів відповідно до Форми РС- право).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі № 480/2301/24 та винести нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи позивача з 21.08.1992 по 31.10.1994 на Шосткинському заводі "Зірка" на посаді апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну, оскільки посада апаратник-розмелювач не атестована наказом від 29.09.1994 № 411, а уточнююча довідка від 04.09.2023 № 156 не є висновком Державної експертизи умов праці, а згідно із довідкою від 21.08.2023 № 302 наявна перерва між атестаціями.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Наполягав, що оскільки трудовою книжкою ОСОБА_1 , яка в силу статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788-XII) є основним документом, що підтверджує стаж роботи, у повному обсязі підтверджено трудову діяльність позивача за спірні періоди, а довідкою від 29.02.2024 № 95 - здійснення атестації робочих місць, дії відповідача щодо неврахування таких періодів є протиправними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення 52 років, звернувся 06.03.2024 до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована ГУ ПФУ в м. Києві, рішенням якого від 13.03.2024 №12 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу. До стажу роботи за Списком № 1 не зараховано періоди роботи з 21.08.1992 по 31.10.1994 згідно з довідкою від 29.02.2024 № 95 через не проведення атестації посади апаратник-розмелювач за наказом від 29.09.1994 № 411. При цьому, відповідачем зауважено, що уточнююча довідка від 04.09.2023 № 156 не є висновком Державної експертизи умов праці) та 29.09.1999 згідно з довідкою від 21.08.2023 № 302 наявна перерва між атестаціями (період враховано за фактичною тривалістю).

Цим рішенням також визначено, що страховий стаж становить 23 роки 27 днів (а.с.8).

Не погодившись із таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із протиправності рішення пенсійного органу від 13.03.2024 за № 12 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за Списком № 1, оскільки дослідивши наявні в матеріалах справи копії трудової книжки та уточнюючих довідок вважав, що період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому в ГУ ПФУ відсутні підстави для неврахування спірних періодів до пільгового стажу позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити позивачу пенсію (зі зниженням пенсійного віку) з урахуванням зарахованого періоду роботи до пільгового Списку № 1 з дня, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, тобто з 28 лютого 2024 року, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії, судом зазначено, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію у питаннях призначення пенсії. Відтак, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі по тексту Закон № 1058-IV) встановлено, що на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV є:

- зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та проведення атестації робочих місць;

- досягнення 50 років;

- при зверненні із заявою про призначення пенсії з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року наявність страхового стажу для чоловіків не менше 24 років 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (06.03.2024) досяг 52 років та відповідно до розрахунку страхового стажу, проведеного відповідачем, його страховий стаж на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах становив 23 роки 27 днів.

Отже, позивачем дотримано умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, щодо досягнення пенсійного віку (50 років).

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного на дату звернення страхового (24 роки 6 місяців) та пільгового стажу (8 років).

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637), передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Із системного аналізу наведених вище положень законодавства можна зробити висновок, що документами, які підтверджують наявність у особи трудового (у тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка та/або інші документи (документи, що видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників тощо).

Водночас, аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09.07.2019 по справі № 204/2194/17.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 26.09.1990 останній:

- 05.09.1991 прийнятий в цех З II відділ апаратником-розмелювачем по 4-му розряду (наказ №976 від 26.07.1991);

- 01.11.1994 призначений майстром зміни II дільниці 3-го цеху (наказ № 0601 від 16.12.1994).

Крім того, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка видана ДП "Шосткинський завод "Зірка" 29.02.2024 № 95 (а.с. 14), ОСОБА_1 , працював повний робочий день ДП ШЗ "Зірка" і за період роботи з 05.09.1991 по 01.11.1994 (03 роки 01 місяць 29 днів) виконував роботи у технологічному процесі виробництва піроксиліну та колоксиліну. Виробництво вибухових, ініціюючих речовин, порохів та спорядження боєприпасів за посадою апаратник розмелювач, що передбачена Списком № 1 розділом IX підр. 4.

Підстава для видачі: особова картка форми №Ф-Т2, накази про результати атестації робочих місць № 411 від 29.09.1994, № 450 від 14.11.2013 (доповнення), журнали обліку пільгового стажу з 01.08.1993 та накази по підприємству.

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинна з 1991 до 15.11.1994), до списку № 1 якої віднесені, зокрема, розмелювачі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинною з 15.11.1994 по 16.01.2003), до Списку № 1 якої віднесені, зокрема: розмелювачі, рольники.

Таким чином, займана позивачем в період з 21.08.1992 по 31.10.1994 посада розмелювача була передбачена чинними на такий момент Списками виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що свідчить про відсутність підстав для неврахування таких періодів роботи до пільгового стажу позивача.

Слід зауважити, що на виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.

За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Такий висновок безумовно узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.

Колегією суддів встановлено, що на підставі наказу № 411 від 29.09.1994 «З питання затвердження переліку професій і посад, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення» на Шосткинському заводі "Зірка" проведена атестація робочих місць (а.с. 17).

Відповідно до Переліку робочих місць, виробництв, робіт і професій, працівників яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення, по цеху № 3 за № 24 передбачена посада "розмелювач" за Списком № 1.

В наявній в матеріалах справи уточнюючій довідці від 04.09.2023 № 156 (а.с. 20) зазначено таке: «Згідно посадової інструкції умови та характер праці розмелювача та апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну та колоксиліну ідентичні».

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами в повному обсязі підтверджено періоди роботи позивача з 21.08.1992 по 31.10.1994 на посаді апаратника-розмелювача, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, а тому у пенсійного органу відсутні підстави для його неврахування.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем, всупереч положень ст. 77 КАС України не доведено правомірність свого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що таке рішення ГУ ПФУ у м. Києві від 13.03.2024 за № 12 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача та вважає, що ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди його роботи на Шосткинському заводі "Зірка" з 21.08.1992 по 31.10.1994 на посаді апаратника-розмелювача дільниці стабілізації у виробництві піроксиліну та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 по справі № 480/2301/24 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко О.А. Спаскін