Справа № 160/23096/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/23096/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року (головуючий суддя Горбалінський В.В.)

в адміністративній справі №160/23096/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Військової частини НОМЕР_2 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 11.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди в розмірі 529 124,46 грн. за безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 529 124,46 грн. за безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», на рахунок: IBAN НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк».

Позовна заява обґрунтована тим, що під час виконання обов`язків військової служби у бойовій обстановці під час безпосередньої участі у бойових діях він у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_2 отримав поранення. Позивач зазначає, що в період з 25.02.2022 року по 10.03.2022 року (участь у бойових діях), з 11.03.2022 року по 21.03.2022 року (стаціонарне лікування, з 22.03.2022 року по 08.05.2022 року (участь в бойових діях) та з 09.05.2022 року по 10.08.2022 року (стаціонарне лікування), не отримував додаткової доплати у розмірі 100 000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 14.03.2024 року залучено у справу співвідповідачем - Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) в адміністративній справі №160/23096/23. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що обчислення, нарахування та виплата додаткової винагороди до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в даному випадку здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а також враховуючи той факт, що вказана додаткова винагорода не нараховувалась позивачу, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Суд першої інстанції зауважив про передчасність позовних вимог щодо визначення конкретного розміру додаткової винагороди та зобов`язання відповідача-2 виплатити вказану додаткову винагороду на банківський рахунок позивача, оскільки фактично вказана додаткова винагорода станом на момент розгляду даної справи по суті не нарахована позивачу.

Відтак, дійшов висновку зобов`язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідачем-2) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що з наданих позивачем матеріалів неможливо дійти висновку про не виплату йому додаткової винагороди за спірні періоди вже після 18.08.2022. Крім того, у своїй позовній заяві позивач стверджує про перебування у період часу з 09.05.2022 по 10.08.2022 на безперервному стаціонарному лікуванні у зв`язку з виявленням у нього захворювання туберкульозу. На підтвердження таких обставин позивачем надано разом з позовною заявою відповідні медичні документи. Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи дану справу, не з`ясував, чи є факт проходження лікування захворювання (туберкульозу), а не наслідків бойового травмування (поранення), підставою для виплати додаткової винагороди. Також вказує про пропуск позивачем строку звернення до суду.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 в період, зокрема, з серпня 2020 року по 10.08.2022 року.

10.03.2022 року ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Луганській області, отримав поранення: ЗЧМТ, струс головного мозку, закриту тупу травму грудної клітки справа, перелом 7-го ребра на лопатковій лінії.

ОСОБА_1 в період з 11.03.2022 року по 21.03.2022 року та з 09.05.2022 року по 10.08.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням: ЗЧМТ, струс головного мозку, закриту тупу травму грудної клітки справа, перелом 7-го ребра на лопатковій лінії, що підтверджується довідкою про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) №1076 від 24.06.2022 року Військової частини НОМЕР_2 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №237.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової винагороди.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, норми постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (в редакції від 28.02.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно абз.3, 4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (в редакції від 02.04.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. (застосовується з 24 лютого 2022 року).

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (в редакції від 08.07.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно абз.5, 6 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (в редакції від 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. (застосовується з 24 лютого 2022 року).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в період з 11.03.2022 року по 21.03.2022 року та з 09.05.2022 року по 10.08.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні.

При цьому, стаціонарне лікування позивач здійснював у зв`язку із отриманою під час виконання бойового завдання (службових обов`язків) в Луганській області в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, захищаючи Батьківщину, поранення: ЗЧМТ, струс головного мозку, закриту тупу травму грудної клітки справа, перелом 7-го ребра на лопатковій лінії, що підтверджується довідкою про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) №1076 від 24.06.2022 року Військової частини НОМЕР_2 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №237.

Таким чином позивач набув право на включення до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000грн. за період 11.03.2022 року по 21.03.2022 року та з 09.05.2022 року по 10.08.2022 року.

Водночас, з довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії №3454 від 26.10.2022 року не вбачається нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року.

Слід зазначити, що в силу постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року нарахування та виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи той факт, що обчислення, нарахування та виплата додаткової винагороди до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в даному випадку здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), а також враховуючи той факт, що вказана додаткова винагорода не нараховувалась позивачу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

З урахуванням вищевикладеного, з метою відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової за період з 25.02.2022 року по 10.08.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на позивача не може бути покладено тягар негативних наслідків за недотримання однією із військових частин встановленої вимоги, позаяк цим порушуватиметься суть гарантованого законом права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення у повному обсязі.

Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024 року відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору в сумі 1288,32 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 32 коп.) за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року у справі №160/23096/23 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1288,32 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року у справі №160/23096/23.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень) 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.12.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова