Справа № 280/8580/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8580/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/8580/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 позивач звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.05.2024 №9 та №9.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України, оскільки жодних пояснень щодо причин пропуску строку звернення до суду, як і заяв про його поновлення позовна заява не містить.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших причин пропуску такого строку та наданням доказів їх поважності.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернута позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними.

Позивачем на вказану ухвалу суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав належної правової оцінки та не дослідив наведені позивачем у заяві обставини поновлення строку звернення до суду із позовною заявою на предмет їх поважності чи не поважності, і не зробив відповідного вмотивованого висновку, а лише помилково розцінив ці обставини, як його незгоду з ухвалою про залишення позову без руху. Крім того, вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на норми пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п. 56.21 ст. 56 ПК України, якими позивач обґрунтував підстави звернення до суду не в строк встановлений п.56.19 ст.56 ПК України також, а також не встановив те, що Верховний Суд у рішеннях по справі №580/3469/19 та по справі №500/2486/19 по різному підходить до вирішення питання строку звернення до суду із позовною заявою про скасування рішення контролюючого органу (суб`єкта владних повноважень) про нарахування грошових зобов`язань після їх адміністративного оскарження, а саме: в одному випадку Верховний Суд надає пріоритет у застосування нормі спеціального закону перед процесуальною нормою, а в іншому навпаки надає пріоритет у застосування нормі процесуального закону перед спеціальною нормою, оскільки саме процесуальна норма, регулює процесуальний порядок захисту судом порушеного або оскаржуваного суб`єктивного права і створює оптимальні умови для досягнення юридично визначеного результату.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ч. 2 ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2024 позивач звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.05.2024 №9 та №9.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції дійшов до висновку, що з урахуванням процедури адміністративного оскарження позивач мав місячний строк для звернення з позовом до суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 13.05.2024 №9 та №9, проте позовна заява подана до суду лише 12.09.2024.

Оскільки жодних пояснень щодо причин пропуску строку звернення до суду, як і заяв про його поновлення позовна заява не містить, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших причин пропуску такого строку та наданням доказів їх поважності.

20.09.2024 позивачем шляхом використання засобів поштового зв`язку було подано до суду заяву про поновлення строку звернення.

В обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що завдяки існування колізії між нормами права п. 56.19 ст. 56 ПК України, ч. 4 ст. 122 КАС України, а також враховуючи положення пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п. 56.21 ст. 56 ПК України, він звернувся до суду із позовною заявою у тримісячний строк після закінчення досудового вирішення спору, як то передбачено ч. 4 ст. 122 КАС України, тобто після отримання рішення ДПС України №22715/6/99-00-06-03-02-06 від 25.07.2024, і вважав, що провадження у справі за позовною заявою ухвалою суду буде відкрито, оскільки підстав для залишення позовної заяви без руху, у тому числі з підстав пропуску строку - не існує. Однак в ухвалі суд зазначив що положення ст. 56 ПК України є спеціальними по відношенню до положень ст. 122 КАС України, а тому саме положення ст. 56 ПК України підлягають застосуванню під час вирішення питання дотримання Позивачем звернення до суд. Також, посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25.02.2021 по справі №580/3469/19.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернута позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не скористався наданим правом та не зазначив у заяві про поновлення строку звернення до суду поважних причини пропуску строку звернення до суду, а лише висловив не згоду з ухвалою суду від 16.09.2024, а також із правовою позицію викладеною у постанові Верховного Суду по справі №500/2486/19. Також зазначив, що правова позиція Верховного Суду по справі №580/3469/19, на яку посилається позивач, жодним чином не суперечить правовій позиції викладеній у справі №500/2486/19, оскільки стосується різних правовідносин, які регулюються різними нормами права.

Колегія суддів визнає зазначений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Частиною четвертою статті 122 КАС України передбачено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, положення КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеними частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п.56.19 ст.56 ПК України строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Відтак, суду належить визначитись стосовно поширення на спірні правовідносини дії абз.1 ч.2 ст.122 КАС України, ч.3 ст.122 КАС України у кореспонденції з п.п.56.19 ст.56 Податкового кодексу України, абз.1 ч.4 ст.122 КАС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 по справі №160/11673/20, з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та сформулювала такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата у постанові від 27.01.2022 по справі №160/11673/20 зауважила, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №1640/2885/18 (провадження № К/9901/20715/19) пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Такий висновок також сформований в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №300/2318/21 (провадження №К/9901/43263/21).

Окрім того, у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас, норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Як слідує з позовних вимог, позивачем оспорюються податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.05.2024 №9 та №9.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку та рішенням ДПС України від 25.07.2024, яке останній отримав 31.07.2024 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк на звернення до суду з цим позовом становить один місяць.

Водночас, позивач подав до суду позов у даній справі лише 12.09.2024, тобто із пропуском строку.

Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин тримісячного строку звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, передбачений часиною 4 статті 122 КАС України, оскільки в даному випадку норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною та має перевагу в застосуванні у податкових спорах.

З тих же підстав апеляційний суд вважає помилковим посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15.09.2021 у справі №580/3469/19, оскільки вона не є релевантною для застосування у даній справі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки позивачем дійсно не було наведено у заяві про поновлення строку звернення до суду поважних причин його пропуску, у суду першої інстанції були підстави, передбачені пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України, для повернення позовної заяви фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Згідно частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В даному випадку оскаржена ухвала прийнята судом першої інстанції з урахуванням правової позиції Верховного Суду, у відповідності до наведених вище вимог КАС України, підстави для її скасування або зміни відсутні, з огляду на що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №280/8580/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник