Справа № 160/27506/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Оразова Артема Андрійовича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача-2: 20 Регіональної військово-лікарської комісії про зобов`язання вчинити певні дії,-
15.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.10.2024 року через систему "Електронний суд" позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Оразова Артема Андрійовича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача-2: 20 Регіональної військово-лікарської комісії, в якій представник позивача з урахуванням позову (зареєстровано судом 25.10.2024 року) на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2024 року просить суд:
- зобов`язати Центральну ВЛК перевірити законність винесення постанови 20 Регіональної ВЛК про придатність ОСОБА_1 до військової служби відповідно до Положення.
В обґрунтування позову зазначено наступне. 31.05.2024 року ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби, пройшов військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було винесено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: G54. Хронічна вертеброгенна радикулопатія L5-S1 зправа зі стійким больовим, м`язово-тонічними синдромами, помірним парезом правої стопи на фоні остеохондроза, спондилоартроза поперекового відділу хребта, протрузії диска L3-L4, грижі дисків L4-L5 ,L5-S1,стеноз хребтового канала. Прогресуючий перебіг, стадія загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта вираженого ступеня та його подальшу непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку за ст. 23А Графи ІІ Розкладу хвороб. Дане свідоцтво про хворобу №1022 було направлено до 20 Регіональної військово-лікарської комісії, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008 року (далі Положення), та 20 Регіональною ВЛК було прийнято рішення від 22.07.2024 року та поставлено відмітку на зворотній стороні свідоцтва про хворобу про не затвердження рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим було порушено вимоги абз. 6, п.2.1. Положення, де вказано, що : «Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів». Факту порушення законодавства 20 Регіональною ВЛК доведено не було, так як свідоцтво про хворобу №1022 від 31.05.2024 року написано, зважаючи на стан здоров`я обстежуваного, ґрунтуючись на попередніх медичних дослідженнях, а саме випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1781 від 27.03.2024 року, попередньої виписки від 17.04.2023 року, висновку лікаря-невролога від 17.05.2024 року, висновку МРТ від 05.04.2024 року, тобто всі перелічені документи відповідають вимогам МОЗ та чинного законодавства України. Всупереч цьому 20 Регіональна ВЛК без видимих причин визнала особу придатною до військової служби не провівши повторного медичного огляду та інших заходів, які передбачені Положенням, та не дослідивши медичних документів відповідним чином. Зокрема не було враховано висновок лікаря-психіатра Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги а саме, не взято до уваги акт дослідження стану здоров`я № 180 від 13.05.2024 року, де вказано діагноз: «Легка розумова відсталість у ступені легкої дебільності без порушення поведінки. Супутній: Наслідки перенесеного менінгоенцефаліту, судомний с-м по анамнезу (1989р.) F70.0». На рішення 20 Регіональної ВЛК ОСОБА_1 було подано скаргу до Центральної ВЛК так як відповідно до вимог абз. 8, п.п. 2.3.3 п. 2.3 гл.2 розділу І Положення: «На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи». Центральною ВЛК від 09.09.2024 року було надано відповідь про те що: постанову 20 Регіональної ВЛК було винесено обґрунтовано, та причин для її скасування або проведення повторного медичного огляду немає. З рішенням Центральної ВЛК неможливо погодитись з наступних причин: рішення військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено обґрунтовано з врахуванням необхідних медичних документів, та зважаючи на стан здоров`я військовозобов`язаного. Причин для скасування даного рішення 20 Регіональною ВЛК названо не було. Натомість Центральною ВЛК було надане пояснення про те, що рішення штатної ВЛК правильне та відповідає чинному законодавству. А відповідно до пункту 2.1 Положення.:" члени ВЛК не повинні обмежувати доступ до інформації, що не є таємною чи конфіденційною. Члени ВЛК не повинні надавати будь-яку завідомо неповну або неправдиву інформацію з метою введення в оману". Зважаючи на те, що є порушення норм Положення, а саме не враховано та не надана оцінка діям НОМЕР_1 Регіональної ВЛК Центральною ВЛК з приводу не затвердження висновку військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 змушений звернутись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для захисту своїх порушених прав, так як штатною ВЛК винесено рішення з порушенням Положення, а Центральна ВЛК, відповідно до покладених на неї функцій не вжила відповідних заходів, передбачених п. 2.1 Положення: "Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства". Тобто, рішення 20 Регіональної ВЛК є незаконним та підлягає скасуванню, чого Центральною ВЛК зроблено не було. Так як відповідно до п.2.3.5 Положення, " Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку", зважаючи на те, що мають місце порушення при винесенні рішення 20 Регіональною ВЛК про не затвердження висновку (свідоцтва про хворобу 1022 від 31.05.2024 року) та бездіяльності Центральної ВЛК.
09.12.2024 року від представника позивача Оразова Артема Андрійовича до суду надійшла відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якій зазначено, що відповідач-1 не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
18.12.2024 року від представника 20 Регіональної військово-лікарської комісії Мазахіна Віталія Олеговича до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача-2 зазначив наступне. З метою визначення придатності до військової служби позивач пройшов медичний огляд та 31.05.2024 був представлений на ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого було встановлено діагноз: "G54. Хронічна вертеброгенна радикулопатія L5-S1 зправа зі стійким больовим, м`язово-тонічними синдромами, помірним парезом правої стопи на фоні остеохондроза, спондилоартроза поперекового відділу хребта, протрузії диска L3-L4, грижі дисків L4-L5 ,L5-S1,стеноз хребтового канала. Прогресуючий перебіг, стадія загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта вираженого ступеня", із прийняттям постанови про ступінь придатності позивача до військової служби у наступному формулюванні: "на підставі статей 23-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку". На виконання вимог Положення № 402, свідоцтво про хворобу № 1022, було направлено на затвердження штатною ВЛК у відповідній зоні адміністративно-територіальної відповідальності до 20 РВЛК за результатами якої було прийнято колегіальне рішення лікарями-спеціалістами 20 РВЛК про незатвердження наведеної постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 № 1022, у зв`язку із наявністю медичних даних, які свідчать про помірний ступінь порушення функції, та прийнято рішення про переогляд ВЛК позивачу. Довідки 20 РВЛК від 22.07.2024 № 15/86 не існує в природі, а усі посилання на неї є наслідком помилкового формулювання позивачем своїх вимог до 20 РВЛК ЗС України, а тому виконати вимоги вищезазначеної ухвали суду, в частині надання документів, які слугували підставою для прийняття НОМЕР_1 РВЛК свідоцтва про хворобу № 1022 неможливо, так як були повернуті ІНФОРМАЦІЯ_1 для переогляду позивача. Натомість 20 РВЛК надає суду належним чином засвідчену у відповідності до вимог статті 94 КАС України копію свідоцтва про хворобу № 1022 від 22.07.2024 позивача. Згідно пункту 22.12 глави 22 Розділу ІІ Положення № 402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду ВЛК. У свою чергу, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 16.10.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; позовної заяви із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету та доказами направлення відповідачу (та її копіями - в разі подання до суду в паперовому вигляді), відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами, із зазначенням відповідачем (відповідачів) суб`єкта (суб`єктів) владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства виходячи із приписів ст. 5 КАС України.
В установлений ухвалою суду від 18.10.2024 року строк позивач фактично усунув недоліки адміністративного позову.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , з метою визначення придатності до військової служби пройшов медичний огляд та 31.05.2024 року був представлений на ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого було встановлено діагноз: "G54. Хронічна вертеброгенна радикулопатія L5-S1 зправа зі стійким больовим, м`язово-тонічними синдромами, помірним парезом правої стопи на фоні остеохондроза, спондилоартроза поперекового відділу хребта, протрузії диска L3-L4, грижі дисків L4-L5, L5-S1,стеноз хребтового канала. Прогресуючий перебіг, стадія загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта вираженого ступеня", із прийняттям постанови про ступінь придатності позивача до військової служби у наступному формулюванні: "на підставі статей 23-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".
На виконання вимог Положення № 402, свідоцтво про хворобу № 1022, було направлено на затвердження штатною ВЛК у відповідній зоні адміністративно-територіальної відповідальності до 20 РВЛК за результатами якої було прийнято колегіальне рішення лікарями-спеціалістами 20 РВЛК про незатвердження наведеної постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 року № 1022, у зв`язку із наявністю медичних даних, які свідчать про помірний ступінь порушення функції, та прийнято рішення про переогляд ВЛК позивачу.
Позивач звернувся до ЦВЛК ЗС України із скаргою від 27.08.2024 року (вхідний № Б-9817 від 03.09.2024 року), про перегляд постанови 20 регіональної військово-лікарської комісії (далі - 20 РВЛК) від 22.07.2024 року (вихідний №1586 від 22.07.2024 року), викладеної на бланку свідоцтва про хворобу від 31.05.2024 року № 1022, про незатвердження постанови військово-лікарської комісії (далі - ВЛК ) ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 року № 1022.
При цьому, у прохальній частині свого звернення до ЦВЛК ЗС України позивач просив затвердити висновок лікаря-невролога ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.05.2024 року, а також призначити та провести повторний медичний огляд.
Водночас саме звернення має назву - "скарга на довідку 20 регіональної ВЛК №15/86 від 22.07.2024 року.
Вважаючи рішення 20 Регіональної ВЛК незаконним та безпідставним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що за приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України № 3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цією ж статтею Закону України № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до частини 12 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.
Слід зазначити, що у відповідності до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.3 тієї ж глави цього розділу, зокрема, встановлено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах). Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Підпунктом 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
У відповідності до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема - розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно з абзацом п`ятнадцятим підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
У відповідності до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обласних ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_8.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8, оскаржуються в штатних ВЛК.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Статтею 15 Закону № 393/96-ВР визначено порядок розгляду заяв (клопотань), згідно якого органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно частині третій статті 8 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Разом з тим, відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402, у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.

Водночас нормами Положення № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК ЗС України переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово-лікарськими комісіями з порушенням Положення № 402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях, що не відповідають встановленим діагнозам тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі № 120/14087/23, постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі № 160/9897/23 та постанові Третього апеляційного суду від 22.10.2024 у справі № 280/5762/24.

Системний аналіз наведених норм законодавства та правозастосовчої практики у сфері спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК ЗС України, тобто ЦВЛК ЗС України розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови ВЛК, у разі їх виявлення, отже, у випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗС України переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову, однак, у випадку відсутності у скарзі обґрунтованих підстав для перегляду постанови ВЛК - постанова ВЛК не переглядається.

Таким чином, протиправних дій та/або бездіяльності під час розгляду заяви позивача ЦВЛК ЗС України допущено не було.

Слід зазеачити, що Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Зокрема слід зазначити, що у разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він має право звернутися до ЦВЛК ЗС України для перегляду відповідної постанови.

При розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюється висновок лікарських комісій, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, отже суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку викладену у висновку у його рішенні, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).

Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, ВЛК надано виключне право встановлення формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.

Також слід зазначити, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

У межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 806/526/16.

Варто зазначити, що у позовній заяві, серед іншого, також відсутні жодні докази, які б підтверджували доводи представника позивача про порушення ЦВЛК ЗС України процедури прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, довідка 20 РВЛК від 22.07.2024 року № 15/86 відповідачем-2 взагалі не видавалась, а усі посилання на неї є наслідком помилкового формулювання позивачем своїх вимог до ЦВЛК ЗС України.

Позивач звернувся до ЦВЛК ЗС України із скаргою від 27.08.2024 року (вхідний № Б-9817 від 03.09.2024 року), про перегляд постанови 20 регіональної військово-лікарської комісії (далі - 20 РВЛК) від 22.07.2024 року (вихідний №1586 від 22.07.2024 року), викладеної на бланку свідоцтва про хворобу від 31.05.2024 року № 1022, про незатвердження постанови військово-лікарської комісії (далі - ВЛК ) ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 року № 1022.

Слід звернути увагу на той факт, що у прохальній частині свого звернення до ЦВЛК ЗС України позивач просив затвердити висновок лікаря-невролога ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.05.2024 року, а також призначити та провести повторний медичний огляд.

Водночас саме звернення має назву - "скарга на довідку 20 регіональної ВЛК №15/86 від 22.07.2024 року ", а з його тексту можна дійти висновків про незгоду позивача саме із постановою 20 РВЛК від 22.07.2024 року, та вимоги щодо перегляду саме цієї постанови.

За наслідками розгляду зазначеної заяви разом із наданими копіями медичних документів, листом від 09.09.2024 року № 598/4/20279 за підписом керівника ЦВЛК ЗС України, Позивача повідомлено про відсутність підстав для скасування згаданої постанови 20 РВЛК, оскільки остання прийнята вірно, у повній відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (зі змінами) (далі - Положення №402), та надано роз`яснення щодо подальшого оскарження такого, прийнятого ЦВЛК ЗС України, рішення.

Не погоджуючись із наведеним рішенням ЦВЛК ЗС України, позивач звернувся до суду із позовними вимогами.

Позивач, ОСОБА_1 , з метою визначення придатності до військової служби, пройшов медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого Позивачу було встановлено діагноз: "G54. Хронічна вертеброгенна радикулопатія L5-S1 зправа зі стійким больовим, м`язово-тонічними синдромами, помірним парезом правої стопи на фоні остеохондроза, спондилоартроза поперекового відділу хребта, протрузії диска L3-L4, грижі дисків L4-L5, L5-S1,стеноз хребтового канала. Прогресуючий перебіг, стадія загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта вираженого ступеня", із прийняттям постанови про ступінь придатності позивача до військової служби у наступному формулюванні: "на підставі статей 23-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

На виконання вимог Положення № 402, згадане свідоцтво про хворобу, яким оформлено наведену постанову щодо ступеню придатності позивача, було направлено на затвердження штатною ВЛК у відповідній зоні адміністративно-територіальної відповідальності, в даному випадку - 20 РВЛК.

За результатами розгляду згаданого свідоцтва про хворобу, ВЛК НОМЕР_1 РВЛК було прийнято колегіальне рішення про незатвердження наведеної постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 року № 1022, у зв`язку із наявністю медичних даних, які свідчать про помірний ступінь порушення функції, та прийнято рішення про подальше проведення повторного медичного огляду ВЛК позивачу.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши надані документи з огляду на той факт, що позивач підлягає повторному медичному огляду за наслідками прийняття оскаржуваної ним самим постанови 20 РВЛК від 22.07.2024 року, лікарями-спеціалістами ЦВЛК ЗС України прийнято рішення про відповідність постанови 20 РВЛК від 22.07.2024 року про незатвердження постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо Позивача, оформленої свідоцтвом про хворобу від 31.05.2024 року №1022, нормам Положення № 402, Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 1 до Положення № 402) та Пояснень щодо застосування статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 2 до Положення № 402).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першої статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

За правилами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, суд не може погодитись з доводами представника позивача, викладеними у позовній заяві та вважає, що відповідач-1 діяв у межах повноважень, у повній відповідності до приписів частини 2 статті 2 КАС України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника Оразова Артема Андрійовича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача-2: 20 Регіональної військово-лікарської комісії про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник