Справа № 520/13426/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р. Справа № 520/13426/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 26.08.24 у справі №520/13426/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 18.03.2024 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;

- зобов`язати Державну організацію (установу, заклад) Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 18.03.2024 та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/13426/24 від 26.08.2024 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю. Окрім того, ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції у повному обсязі покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив об`єктивно, всебічно та в повному обсязі матеріали справи, внаслідок чого дійшов суперечливих висновків. Зазначає, що він на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу. ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому його було переведено до Військової частини НОМЕР_1 . 18.03.2024 року він подав рапорт про звільнення з військової служби своєму командиру. Зазначає, що його рапорт було проігноровано, ніякої відповіді від військової частини не надійшло, прийняте рішення не повідомлено. Вказує, що чинне законодавство не позбавляє відповідача обов`язку розглянути рапорт про звільнення особи, для якої військова служба призупиняється на підставі ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У випадку відсутності повноважень у відповідача на розгляд рапорту про звільнення ОСОБА_1 на підставі спеціального законодавства, то Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була розглянути його рапорт у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Зазначає, що відповідачем була допущена бездіяльність у вигляді не розгляду рапорту ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби. Вважає, що у позивача наявні законні підстави для звільнення з військової служби на підставі абз.12 пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому посилаючись на те, що не погоджується із вимогами позивача, викладеними в його скарзі, вважаючи їх безпідставними, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом командира Військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 №71 позивач був зарахований в списки Військової частини НОМЕР_1 па посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зазначені обставини підтверджуються копією витягу з відповідного наказу.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 №110, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, вважати таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 лютого 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 27 лютого 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 580 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який самовільно залишив військову частину 27 лютого 2023 року згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року №0000130 - з 01 серпня 2023 року.

За вказаним фактом відомості, про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 408 Кримінального кодексу України, номер провадження: 4200130, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно копії довідки №a6tb823c-3220-4dc1-909a-41e871351e29 від 28.08.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивачем 25.08.2023 р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 .

У подальшому позивачем подано позовну заяву до дружини ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, котра ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2023 року була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/10167/23 від 23.01.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено та вирішено: «Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 951 розірвати.». Рішення набрало законної сили 23.02.2024 р.

У подальшому - 14.03.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Браженко І.І. та зареєстрованого в реєстрі №556.

20.03.2024 року позивач засобами поштового зв`язку направив рапорт від 18.03.2024 року про звільнення з військової служби на адресу Військової частини НОМЕР_1 , до якого додав копії наступних документів: копія паспорта, коду та довідки про місце реєстрації ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; копія рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 у справі №644/10167/23; нотаріальна копія Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, сплати аліментів від 14.03.2024.

Вказаний рапорт Військова частина НОМЕР_1 отримала 28.03.2024.

Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, останній до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не повернувся.

Позивач, вважаючи бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 18.03.2024 відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» протиправною, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених останнім вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду даної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року №389-VIII (далі по тексту - Закон №389-VIII).

Згідно із ст.1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII, у відповідній редакції).

Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Частиною 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено з матеріалів справи, 20.03.2024 року позивач засобами поштового зв`язку направив рапорт від 18.03.2024 року про звільнення з військової служби на адресу Військової частини НОМЕР_1 , до якого додав копії наступних документів: копія паспорта, коду та довідки про місце реєстрації ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; копія рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 у справі №644/10167/23; нотаріальна копія Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, сплати аліментів від 14.03.2024 (а.с.15-16).

Вказаний рапорт Військова частина НОМЕР_1 отримала 28.03.2024, що вбачається з наданого позивачем трекінгу відстеження поштового відправлення (а.с.18).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, згідно пунктів 122, 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 у відповідній редакції (далі по тексту - Положення №1153/2008) усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Відповідно до п.144-5 вказаного Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні. Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

Пунктом 144-6 Положення №1153/2008 передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Колегія суддів зазначає, що аналіз норм Положення №1153/2008 дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них.

Звільнення за нормами вказаного пункту Закону №2232-XII можливо також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що наказом командира Військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 №71 позивач був зарахований в списки Військової частини НОМЕР_1 па посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, що підтверджується копією відповідного витягу наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (а.с.48).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 №110, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, вважати таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 лютого 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 27 лютого 2023 року (а.с.49).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 №580 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який самовільно залишив військову частину 27 лютого 2023 року згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року № 0000130 - з 01 серпня 2023 року (а.с.50).

За вказаним фактом відомості, про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 408 Кримінального кодексу України, номер провадження: 4200130, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з ЄРДР від 01 серпня 2023 року №0000130 - з 01 серпня 2023 року (а.с.51).

Станом на дату направлення позивачем засобами поштового зв`язку рапорту від 18.03.2024 року про звільнення з військової служби на адресу Військової частини НОМЕР_1 (20.03.2024 року), позивач вважався таким, що з 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу військової частини; до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України (вказаний витяг з реєстру містить дані у т.ч. щодо позивача), а відповідним наказом командира військової частини ОСОБА_1 вже було увільнено від займаної посади та призупинено військову службу.

Колегія суддів приходить до висновку щодо неможливості розглянути та прийняти рішення за рапортом позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (відповідно до пп.14 п.116 Положення №1153/2008), набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абз.1 п.144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (у відповідності до абз.1 п.144-6 Положення №1153/2008).

Матеріали справи не містять відповідних доказів та належного нормативного обґрунтування, що підтверджували б повноваження відповідача розглянути і прийняти рішення за рапортом позивача, військова служба якого призупинена.

Апеляційна скарга позивача не містить відповідних обґрунтувань та доводів з приводу наведеного вище.

Одночасно, колегія суддів не надає правової оцінки питанню права позивача на звільнення з військової служби згідно направленого ним рапорту до відповідача, оскільки спірним питанням у даній справі є питання правомірності бездіяльності відповідача щодо розгляду (нерозгляду) рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 18.03.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що рапорт позивача було проігноровано, ніякої відповіді від військової частини не надійшло, прийняте рішення не повідомлено, а відтак відповідачем була допущена бездіяльність у вигляді нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що не узгоджуються із наведеними вище висновками.

Окрім того, довід апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача розглянути вказаний рапорт позивача у порядку Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів не приймає до уваги, як такий, що належним чином нормативно не обґрунтований.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності, що є предметом оскарження у даній справі.

При цьому, незважаючи на те, що наведеною вище нормою КАС України визначено обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність, як в даному випадку, своєї бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, передбаченого ч.1 ст.77 КАС України довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Всупереч наведеному вище, позивачем не було доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності та необґрунтованості заявлених позивачем вимог у даній справі, а відтак і відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову останнього.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З урахуванням вимог ст.139 КАС України відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі. Відтак, вимога позивача про покладення у повному обсязі судових витрати на відповідача, є необґрунтованою.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №520/13426/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський