Справа № 160/10086/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/10086/24
(суддя Савченко А.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі №160/10086/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 квітня 2024 року звернулась до суду з позовом військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних їй сум за період з 17.05.2023 по 17.11.2023 року (184 дні) із розрахунку середньоденної заробітної плати - 928 грн. 44 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем сум, що належали до виплати позивачу при звільнені, відповідач повинен здійснити нарахування та виплату їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 по 17.11.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 по 17.11.2023 року включно та стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 по 17.11.2023 року в сумі 170832,96 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з несвоєчасним розрахунком з позивачем під час звільнення, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців прострочки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що чинним законодавством не передбачено застосування ст. 117 КЗпПУ до осіб, що проходять військову службу. Повторно посилається в обґрунтування своїх доводів на рішення ЄСПЛ у справі «Меньшакова проти України».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 06.06.2001 по 16.05.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №108-РС від 16.05.2023 її звільнено відповідно до пункту три частини п`ять статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-IV з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №98 від 16.05.2023 позивач виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлена на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що позивачу не виплатили одноразову грошову допомогу при звільненні, вона звернулася до суду із позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року у справі №160/20356/23 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та частини другої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та частини другої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Остаточний розрахунок при звільнені проведений з позивачкою 23.03.2024 р. у розмірі 146437,08 грн, що підтверджується копією довідки АТ «УКРСИББАНК».

Правомірність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та не виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2023 року по 16 листопада 2023 року (включно) є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданого середнього заробітку (далі компенсації) на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За таких обставин, оскільки з позивачем на день його виключення із списків особового складу військової частини не було проведено усіх необхідних виплат, зокрема не було здійснено виплату одноразової грошової допомоги то позивач має право на отримання компенсації у вигляді середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміну нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, а як наслідок відсутність підстав для стягнення компенсації за повний період затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 (далі - Порядок №100) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена з військової служби наказом від 16.05.2023 року, суму заборгованості у вигляді одноразової грошової допомоги у розмірі 146437,08 гривень, відповідно до зазначеного рішення суду, позивача отримала від відповідача 23.03.2024 року (а.с.15).

Будь яких інших доказів щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем за сумами передбаченими ст. 116 КЗпП України матеріали справи не містять.

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що остаточний розрахунок всіх сум, що передбачені ст. 116 КЗпП України та підлягають виплаті позивачу при звільнені відповідачем здійснено.

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та не оскаржується відповідачем, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 №160/10086-1 від 04.05.2024 року грошове забезпечення позивача за останні два місяці служби перед звільненням становило 56635,08 грн., кількість календарних днів за останні два місяці перед звільненням становить 61 день, отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: 56635,08 грн. / 61 = 928,44 грн.

Таким чином, сума середньомісячного заробітку позивача за прострочений період складає 170832,96 грн., виходячи із наступного розрахунку (928,44 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 184 дні (шість місяців)).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.05.2023 по 16.11.2023 року включно.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України, оскільки позивач проходить військову службу враховуючи наступне.

Так, спеціальним законодавством, дійсно не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних йому сум. Проте, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 по справі № 805/4523/16-а, від 31.10.2019 по справі № 825/598/17 зроблено висновок про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Щодо посилань відповідача на неправильне застосування судом першої інстанції рішення ЄСПЛ у справі «Меньшакова проти України.

Колегія суддів вважає безпідставним застосування у цій справі рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02, рішення 08 квітня 2010 року), оскільки у справі "Меньшакова проти України" ЄСПЛ визнав прийнятними скарги заявниці на порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ, Конвенція) в аспекті права на розгляд справи у розумний строк і доступу до суду.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, не ставляться питання, що охоплені статтею 6 ЄКПЛ у вказаних аспектах. Отже, правова позиція ЄСПЛ, використана у справі "Меньшакова проти України", не може бути застосовною у цій справі.

За наведених обставин таке використання рішень ЄСПЛ спотворює саму суть застосування практики ЄСПЛ як джерела права, яким тлумачаться норми Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/19197/16, яка у відповідності до положень частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції.

Відносно інших доводів відповідача, які викладені в апеляційній скарзі та зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування доводів сторін, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, а всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі №160/10086/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва