Справа № 240/10910/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/10910/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання незаконними та скасування наказів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконними та скасування наказів.

Разом з позовною заявою Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов шляхом заборони Командувачу ДШВ ЗСУ та командира військової частини НОМЕР_1 вчиняти дії щодо переміщення солдата ОСОБА_1 із військової частини НОМЕР_1 до іншої військової частини, чи підрозділ ЗСУ, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в/ч НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою судді Липа В.А. від 07.06.2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою судді Липа В.А. від 14.06.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з призовом з 04.07.2024 судді Липи В.А. на військову службу, дану справу передано на розгляд судді Нагірняку М.Ф.

Ухвалою судді Нагірняка М.Ф. від 06.08.2024 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою судді Нагірняка М.Ф. від 19.08.2024 року позовну заяву після усунення недоліків прийнято до розгляду за правилам спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до уточнених позовних вимог, зазначених в позовній заяві від 10.08.2024 року, Позивач просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо його, ОСОБА_1 , мобілізації;

- визнати незаконним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №218 від 17.04.2024 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №110 від 19.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач не є військовозобов`язаним, 17.04.2024 року насильно на блокпосту м. Дністровська був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де протизаконно був поставлений на військовий облік, були оформлені військовий квиток, проведено медичний огляд, складено постанову ВЛК про придатність до військової служби.

В той же день був винесений оскаржуваний наказ про призов на військову службу в порядку мобілізації. 18.04.2024 року був доставлений в місто Житомир да військової частини НОМЕР_1 , де відповідно до оскаржуваного наказу був зарахований до списків особового складу цієї військової частини. Дії Відповідачів вважає протиправними, так як згідно тимчасового посвідчення є непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатний у військовий час.

Представник Відповідача-1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечується і зазначається, що згідно протоколу №7 від 01.02.2019 року призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 Позивач зарахований у запас, оскільки був визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у військовий час. Відповідач вважає, що Позивач відноситься до військовозобов`язаних, що перебувають у запасі другої категорії, тобто тих, хто не проходив військової служби.

Відповідач вважає, що відповідно до вимог абзацу 11 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділений повноваженнями здійснювати заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період незалежно від місця перебування громадян на військовому обліку. Дій відносно мобілізації Позивача вважає правомірними. Оскільки під час мобілізаційних заходів Позивач пройшов ВЛК, за результатами якої визнаний придатним до військової служби, його правомірно було направлено до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Представник Відповідача-2, Військової частини НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечується і зазначається, що військова частина не має жодного відношення до проведення мобілізаційних заходів. Військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають статусу військовослужбовців. Підтверджується, що згідно оскаржуваного наказу Позивач прийнятий на військову службу та зарахований до списків особового складу цієї військової частини.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Як зазначено в статті 3 Закону № 2232-XII, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до доводів, наведених у позовній заяві, Позивач в установленому порядку був визнаний непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатний у військовий час, а тому дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо постановки на військовий облік є протиправними.

Такі доводи Позивача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 18 Закону № 2232-XII від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, які визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Більш того під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться (частина перша статті 18-1 цього ж Закону).

Разом з тим, Позивач не врахував, що оскаржувані дії ІНФОРМАЦІЯ_1 не були зумовлені призовом Позивача на військову службу, а були зумовлені виключно мобілізацією на особливий період.

Так, відповідно до вимог абзацу одинадцятого пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (надалі - Положення №154) здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Приписами частини 9 статті 14 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 17.04.2024 року) прямо передбачено, що на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються, окрім іншого, зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.

Суд враховує, що відповідно до вимог абзацу восьмого пункту 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XII1 взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, в тому числі які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

В розумінні вимог абзацу п`ятого статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (надалі - Закон №3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Оголошення у відповідності до вимог чинного Закону № 3543-XII та проведення в Україні загальної мобілізації з 24.02.2022 року по даний є загальновідомим та не потребує доказуванню.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що дії уповноважених осіб Відповідача-1, ІНФОРМАЦІЯ_1 узгоджуються із вимогами чинного законодавства України та вчинені в межах наданих повноважень.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 №218 від 17.04.2024 року Позивач призваний для проходження військової служби під час мобілізації.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваного наказу Військової частини НОМЕР_1 №110 від 19.04.2024 року Позивач прийнятий на військову службу та зарахований до списків особового складу цієї військової частини.

Суд зазначає, що відповідно до вимог статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина 5 статті 22 цього ж Закону № 3543-XII).

За приписами статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Всупереч вказаним вимогам Позивачем до позову не долучено жодних належних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених статтею 23 Закону № 3543-XII, як б виключали можливість його призову на військову службу під час мобілізації.

Одночасно суд враховує, що пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №218 від 17.04.2024 року та оскаржуваний наказ Військової частини НОМЕР_1 №110 від 19.04.2024 року були розраховані на персональне (індивідуальне) застосування та вичерпали свою дію після їх реалізації.

З 17.04.2024 року в розумінні вимог Закону № 2232-XII1 у Позивача наявні правовідносини щодо проходження військової служби під час мобілізації, які наділяють Позивача відповідними правами та обов`язками, які не можуть бути припинені шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.

В зв`язку з цим суд зазначає, що оскарження вказаних наказів не є належним та ефективним способом захисту прав Позивача, зумовлених його призовом на військову службу під час мобілізації та зарахуванням до списків особового складу цієї військової частини.

Поновлення зазначених в позові прав Позивача можливе виключно за наявності підстав для припинення проходження військової служби під час мобілізації та звільнення з військової служби.

Зазначене дає підстави зробити висновок, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування та стягнення судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

19.12.24