Справа № 200/5704/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року справа №200/5704/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 р. у справі № 200/5704/24 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) щодо невиплати пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829.57 грн. та за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316.33 грн. ( загальна сума боргу 128145.90 грн. ); стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829.57 грн. та за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316.33 грн. ( загальну суму боргу 128145.90 грн. ).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року залишено без руху адміністративний позов, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду документ про сплату судового збору у визначеному судом розмірі за вимоги немайнового характеру або докази про наявність у позивача пільг зі сплати судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №200/5704/24, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ГУ ПФУ в Донецькій області надано відзив на позовну заяву, де викладено прохання у позові відмовити повністю. В обґрунтування зазначено, зокрема, що підставою звернення до суду з цим позовом слугував факт утвореної заборгованості пенсійних виплат на виконання судових рішень у справах № 200/6441/23, № 200/6863/23 на підставі якого позивачу здійснено перерахунок пенсії, призначеної відповідно до вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці. Виплата коштів на виконання рішення суду буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року закрито провадження у справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції помилково керувався пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, які регламентують, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованість з пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829,57 грн., скаржник зазначає, що позивач раніше звертався до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у справі № 200/6441/23. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №200/6441/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27 жовтня 2023 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці .

При цьому при прийнятті рішення у справі №200/6441/23 судом не розглядалось питання щодо суми нарахування пенсії позивачеві за період з 27.10.2023 по 31.05.2024.

На виконання рішення суду у справі № 200/6441/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснило перерахунок пенсії позивача, що свідчить про виконання рішення суду у справі № 200/6441/23 в повному обсязі.

Тобто, застосування норм передбачених статтями 382, 383 КАС України у справі № 200/6441/23 не є ефективним способом захисту свого порушеного права та не може застосовуватися, оскільки рішення суду у справі № 200/6441/23 виконано у повному обсязі в межах покладених судом зобов`язань.

Заборгованість з пенсії яка утворилася з 27.10.2023 по 31.05.2024 була обрахована саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (після здійснення перерахунку розміру пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області) та видано відповідну довідку від 15.07.2024 № 18224- 15769/П-02/8-0500/24, яка була додана до позовної заяви ( позивач перебуває на обліку саме у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке здійснює нарахування та виплату пенсії).

Також листом відповідача від 15.07.2024 № 18224-15769/П-02/8-0500/24 позивача було повідомлено зокрема про те, що нарахована позивачу заборгованість на виконання рішення суду за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у розмірі 55829,57 грн. була облікована Головним управлінням, лист відповідача був доданий до позовної заяви.

Предметом спору у даній справи є факт не виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачеві пенсії, нарахованої цим управлінням за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у розмірі 55829,57 грн.

Отже, сторони та предмет спору у справі № 200/6441/23 та у даній справі є різними.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що заявлені в межах адміністративної справи № 200/5704/24 позовні вимоги до відповідача про стягнення нарахованої цим управлінням пенсії, не є вимогами, спрямованими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/6441/23.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316,33 грн., скаржник зазначає, що звертався до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у справі № 200/6863/23 з позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо припинення з 01 лютого 2018 виплати призначеної пенсії; про зобов`язання відновити виплату призначеної пенсії за віком з 01 лютого 2018, шляхом перерахування коштів за період з 01 лютого 2018 по 27 грудня 2018 на поточний рахунок та стягнення заборгованості з пенсії за період з 27 грудня 2018 по 31 січня 2022 у сумі 343140,54 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.01.2024 у справі №200/6863/23, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2018 року по 26 грудня 2018 року .

Головним управлінням в Донецькій області в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.01.2024 у справі №200/6863/23 шляхом відновлення нарахування та виплату пенсії з 01.02.2018 року.

Відповідно листа відповідача від 17.06.2024 № 16024-14936/П-02/8-0500/24 позивачу було повідомлено, зокрема те, що на виконання рішення суду Головним управлінням відновлено нарахування та виплату пенсії за віком з 01.02.2018 по 26.12.2018. Тобто рішення суду у справі № 200/6863/23 в частині зобов`язання відновити нарахування та виплату пенсії з 01.02.2018 по 26.12.2018 було виконане.

Також відповідач надав позивачу довідку від 17.06.2024 № 16024-14936/П-02/8- 0500/24, яка була додана до позовної заяви та відповідно якої заборгованість з пенсії за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 складає 72316,33 грн.

Предметом спору у даній справи є факт не виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачеві пенсії, нарахованої цим управлінням за період з 01 лютого 2018 року по 26 грудня 2018 року у розмірі 72316,33 грн. Отже, предмет спору у справі № 200/6863/23 та у даній справі є різними.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що заявлені в межах адміністративної справи № 200/5704/24 позовні вимоги до відповідача про стягнення нарахованої цим управлінням пенсії, також не є вимогами, спрямованими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/6863/23.

Саме відповідачем розраховано заборгованість з пенсійних виплат, тому в даному випадку відсутнє втручання суду в дискреційні повноваження відповідача.

Враховуючи викладене ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є саме стягнення на підставі рішення суду на його користь заборгованості з пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829.57 грн. та за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316.33 грн. , загальну суму боргу 128145.90 грн.

Аналогічних правових висновків дійшов Перший апеляційний адміністративний суд у постанові від 10.04.2024 року по справі №360/1333/23, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №200/2192/24.

Предмет позову у справі № 200/5704/24 та предмет позову у справі № 200/2192/24 є подібними.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №200/6441/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2024, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме судом:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 листопада 2023 року № 88 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27 жовтня 2023 року відповідно до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 26.01.2024 у справі №200/6863/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій щодо припинення з 01 лютого 2018 виплати призначеної пенсії; зобов`язання відновити виплату призначеної пенсії за віком з 01 лютого 2018, шляхом перерахування коштів за період з 01 лютого 2018 по 27 грудня 2018 на поточний рахунок; стягнення заборгованості з пенсії за період з 27 грудня 2018 по 31 січня 2022 у сумі 343140,54 грн. задоволено частково, а саме судом:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2018 року по 26 грудня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2018 року по 26 грудня 2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 27 грудня 2018 по 31 січня 2022 у сумі 343140,54 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 27 грудня 2018 по 31 січня 2022 у сумі 343140,54 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №200/6441/23 ПФУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 складає 55829,57 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.01.2024 у справі №200/6863/23 з 01.02.2018 відновлено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 складає 79672,79 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

За приписами статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до ч.1 та 2 вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними ухвалах від 16.09.2020 та від 12.01.2022 у справі №826/9960/15 (№11-1403апп18).

Суд зауважує, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Водночас, крім зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), КАС України передбачає ще один вид судового контролю за виконанням судового рішення шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Так, ч.1 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Однак, підстави їх застосування є різними, а саме: невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача (ст.382 КАС України); обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (неналежним виконанням) судового рішення у справі (ст.383 КАС України).

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Так, у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 Верховний Суд зазначив, що КАС України (статті 382-383) передбачають декілька форм судового контролю, що має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їхнього застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«…зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.».

Відповідно до пункту 4 частини 1статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні 11-257заі18.

Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №826/3678/16 указав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.

Колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 400/3416/20, від 06.08.2024 у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 у справі №580/5660/22, від 21.08.2024 у справі № 200/63/23, від 22 серпня 2024 року справа № 160/2735/23, від 23 жовтня 2024 року справа № 320/25216/23.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах цієї справи (№200/5704/24), позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829.57 грн. та за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316,33 грн. (загальна сума боргу 128145.90 грн.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 у сумі 55829.57 грн. та за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 у сумі 72316.33 грн., загальна суму боргу 128145,90 грн.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №200/6441/23, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27 жовтня 2023 року відповідно до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №200/6441/23 ПФУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 складає 55829,57 грн.

Колегія суддів зазначає, що у межах справи №200/6441/23, спірним питанням було право позивача на перерахунок пенсії з 27 жовтня 2023 року відповідно до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

У межах цієї справи (№ 200/5704/24), спірним питанням є право позивача на отримання нарахованих сум після перерахунку. Колегія суддів зазначає, що питання виплати або стягнення сум пенсії не було предметом у межах справи №200/6441/23.

Отже, вказані вимоги, що є предметом позову у справі № 200/6441/23 не є тотожними вимогам у цій справі (№ 200/5704/24). При цьому, фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, також не є тотожними.

Враховуючи наведене та положення КАС України та зважаючи, що вищезазначені вимоги позивача, щодо яких приймались рішення суду про закриття провадження у частині позовних вимог за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 , не є ідентичними вимогам, заявленим у цій справі та справі № 200/6441/23, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі в цій частині.

Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду 26.01.2024 у справі №200/6863/23, зокрема: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2018 року по 26 грудня 2018 року; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 27 грудня 2018 по 31 січня 2022 у сумі 343140,54 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.01.2024 у справі №200/6863/23 з 01.02.2018 відновлено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 складає 79672,79 грн.

Суд зазначає, що вимоги про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії та "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію є двома різними способами захисту порушеного права (що, окрім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору .

Відтак вирішення судом спору між сторонами шляхом застосування такого способу захисту порушених прав як "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію виключає в подальшому можливість особи звернутися до суду із позовом про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії, адже фактично спір між сторонами вже вирішено.

Колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 9901/433/18.

Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 26.01.2024 у справі №200/6863/23.

Отже, позов, заявлений позивачем, виник на стадії виконання судового рішення, а спірні відносини у цьому випадку є пов`язаними (похідними) з неналежним виконанням судового рішення, і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову, за якими вже є постановлене судове рішення по суті позовних вимог.

Суд звертає увагу, що заявлені позовні вимоги в цій частині стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - визнання протиправною бездіяльність відповідача та стягнення сум заборгованості з виплати пенсії за період з 01.02.2018 по 26.12.2018 - є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 26.01.2024 у справі №200/6863/23.

Отже, у даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року справа № 816/2016/17, у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року справа №240/9339/22, від 26 лютого 2024 року справа № 120/13369/23, від 28 лютого 2023 року справа № 260/1898/22, від 13 березня 2024 року справа № 440/10029/22, від 22 серпня 2024 року справа № 160/2735/23, від 14 серпня 2024 року справа №580/5660/22.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.

Щодо посилання скаржника на те, що приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції помилково керувався пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, які регламентують, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що помилка допущена судом першої інстанції в частині невірного/помилкового визначення пункту відповідної частини статті КАС України не може бути підставою для скасування судового рішення.

Також колегія суддів не приймає посилання скаржника на висновки Першого апеляційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2024 року по справі №360/1333/23, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №200/2192/24, оскільки обставини та підставі у вказаних рішеннях є відмінними від спірних правовідносин. Також, відповідно до положень КАС України висновки апеляційного суду не є обов`язковими для застосування при вирішенні інших справ.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з частково неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає частковому скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 р. у справі № 200/5704/24 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 р. у справі № 200/5704/24 про закриття провадження в частині позовних вимог за період з 27.10.2023 по 31.05.2024, та направити справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 18 грудня 2024 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

А.А. Блохін