Справа № 520/33575/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
про повернення позовної заяви
19 грудня 2024 року м. Харків
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації незаконною та протиправною під час виконання ним владних управлінських функцій як суб`єкта владних повноважень за наслідками вчинення ним нікчемного правочину;
- зобов`язати Департамент охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації вчинити дії щодо задоволення вимог, зазначених у заяві громадянина України ОСОБА_2 від 12.10.2024р. до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації за фактами виявлення порушення чинного законодавства України та Конституції України при наданні медичних послуг за фактом нещасного випадку на виробництві в межах державної програми надання безкоштовної медичної допомоги важкопораненим громадянам України внаслідок російської агресії згідно порядку 574 МОЗ України та надати відповідь на зазначену заяву від 12.10.2024р. ОСОБА_1 таким чином, як визначено у заяві від 12.10.2024р.
Ухвалою суду від 12.12.2024р. позовну заяву було залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору.
На виконання вказаної ухвали суду позивачем до суду надано заяву від 14.12.2024р., згідно якої останній зазначив, що відповідач є суб`єктом владних повноважень - органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та вчиняв протиправні дії під час виконання ним владних управлінських функцій, що і предметом позову, вимоги позовної заяви мають немайновий характер, у тому числі вимога щодо відшкодування шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади або органів місцевого самоврядування , їх посадовою або службовою особою - дана вимога є вимогою немайнового характеру - моральна шкода та відповідно до ст.3ч.2.п.11 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви із даною вимогою судовий збір не справляється і саме суддя не вірно дослідив предмет позовної вимоги та підстави надання позовної заяви, продовжуючи, іншою вимогою позовної заяви є теж вимога немайнового характеру та відповідно до ст.8 ЗУ "Про судовий збір" позивач має право просити суд щодо звільнення позивача від сплати судового збору за зазначену вимогу немайнового характеру бо вимога стосується захисту соціальних прав позивача, який внаслідок нещасного випадку на виробництві в результаті військової агресії отримав важкі поранення та перебуває на лікуванні в межах державної програми за порядком 574 МОЗ України і саме порушення прав позивача заподіяні відповідачем якраз при наданні послуг за зазначеним вище порядком Міністерства охорони здоров`я України виконання частини яких належить до компетенції відповідача і зумовило необхідність звернення до суду із позовною заявою із даною вимогою до відповідача.
Таким чином, ОСОБА_2 вважав, що позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, за подання позову за одну із вимог судовий збір не справляється - (вимога відшкодування моральної шкоди ), а за подання позову з другою вимогою немайнового характеру позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору за зазначених вище обставин.
Відтак, слід дійти висновку, що позивач просив звільнити його від сплати судового збору.
Дослідивши подану заяву, суд доходить висновку про її необгрунтованість та відсутність підстав її задоволення, керуючись наступним.
Як вже раніше було встановлено судом, позивач заявив дві вимоги майнового та немайнового характеру відповідно, які ним не оплачено судовим збором. Оцінку посиланням позивача на те, що частина його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди стосується відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а відтак судовий збір за цю вимогу не сплачується згідно п. 11 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", вже надано судом в ухвалі від 12.12.2024р.
Що стосується питання звільнення позивача від сплати судового збору, розглядаючи заявлене клопотання, суд зауважує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити сплату судового збору на певний строк, зокрема, у випадках, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд також може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Наведене узгоджується з ч. 1 ст. 133 КАС України, за якою суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", зазначено, що відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яке через важкий майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист.
В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 р. № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" також вказано, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Отже, слід врахувати, що особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідні клопотання і документи, які свідчили би про поганий майновий стан (податкова декларація про доходи, довідка про заробітну плату, пенсію, стипендію тощо).
Відповідно до приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору, відстрочити сплату судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже, у розумінні приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.
Суд зазначає, що на підтвердження скрутного майнового стану позивача ним до позовної заяви не надано жодного доказу, який би це підтвердив, зокрема довідку форми ОК-5 за 2022 рік, довідку з податкової про отримані доходи, тощо.
Суду надано право, а не покладено обов`язок зменшити, відстрочити, розстрочити чи звільнити сторону від сплати судового збору. Крім того, суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити сторону від сплати судового збору за однієї з умов, перелічених у пунктах 1-3 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", лише з урахуванням майнового стану заявника.
Обов`язок обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або ускладнення у здійсненні сплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.
Аналіз правового врегулювання питання відстрочення сплати судового збору дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10.10.2019р. по справі №215/3329/19, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як зазначалося вище, позивачем не надано суду належних доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік та взагалі жодних доказів на підтвердження свого майнового стану. До поданої ОСОБА_1 заяви ним було долучено лише примірник Закону України "Про судовий збір".
Таким чином підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відсутні з огляду на відсутність будь-яких доказів на підтвердження майнового стану позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст., ст. 2,6,133,241,248,256, 294 КАС України,
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишити без задоволення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.В. Григоров