Справа № 160/27819/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.10.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просив:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 період навчання з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року за професією гірник підземний, з 21.08.2003 року по 26.08.2003 року за професією гірник очисного забою;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 стаж роботи за Списком № 1 з 21.07.2003 року по 05.07.2010 року за професією гірник очисного забою за кожен рік роботи за 1 рік 3 місці роботи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
21.10.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 06.11.2024 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано матеріали, що були на розгляді при прийнятті спірного рішення та залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
15.11.2024 року в системі «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 44 роки 11 місяців 23 дні. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Пільговий стаж позивача роботи підземні, професії за постановою 202(25) становить - 22 роки 07 місяців 16 днів (при необхідних не менше 25 роках). Пільговий стаж позивача роботи підземні, провідні професії (20) становить - 06 років 02 місяці 15 днів (при необхідних не менше 20 роках). Періоди роботи з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року та з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року зараховано до страхового стажу заявника як навчання за фахом, яке зараховується до пільгового стажу. Також, періоди роботи з 27.08.2003 року по 05.07.2010 зараховано до страхового стажу як провідні підземні професії (вимога до стажу 20 років) згідно наданих довідок з урахуванням відволікань (до пільгового стажу не зараховано періоди відпусток без збереження заробітної плати та учбових відпусток). Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 06.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем проведений розрахунок стажу позивача, який становить: страховий стаж з урахуванням кратності (за Список № 1): 44 роки 11 місяців 23 дні; необхідний пільговий стаж роботи підземні, професії за постановою 202(25) становить 25 років, у позивача 22 роки 7 місяців 16 днів; необхідний пільговий стаж роботи підземні, провідні професії (20) становить 20 років, у позивача - 6 років 02 місяці 15 днів.
Отже спір між сторонами виник з приводу не зарахування певних періодів стажу роботи позивача до пільгового стажу, у зв`язку з чим відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі Закон 1058-ІV) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
В розділі І Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202 зазначено, що право на пенсію незалежно від віку мають підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбаченим статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік 3 місяці.
Таким чином, роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути застосовано при призначенні пенсії позивачу за ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV в частині додаткового зарахування періоду роботи за провідними професіями за кожний повний рік роботи за провідною професією додатково зарахувавши три місяці.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. (далі Порядок № 383)
Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Зі змісту позовної заяви та наданих сторонами доказів вбачається, що до пільгового стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202 не зараховані наступні періоди: навчання з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року за професією гірник підземний, з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року за професією гірник очисного забою; з 21.07.2003 року по 05.07.2010 року робота за професією гірник очисного забою.
Так з наданої позивачем копії трудової книжки серія НОМЕР_1 вбачається, що :
- з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року позивач направлений на курси для навчання за професією гірник підземний та 10.09.2001 року переведений гірником підземним третього розряду з повним робочим днем у шахті ( записи № 2-3);
- з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року позивач був направлений на курси за професією «гірник очисного забою» та 27.08.2003 року направлений на виробничу практику учнем гірника очисного забою з повним робочим днем у шахті (записи № 4-5).
- з 27.08.2003 року по 05.07.2010 працював гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті (записи № 6-7).
Відповідно до довідки № 363 від 31.07.2024 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював в ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта «Ювілейна») та період з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року - курси з відривом від виробництва та професією «Гірник підземний» 1 місяць 24 дні включені до стажу, який дає прав на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так само, курси з відривом від виробництва за професією «гірник очисного забою» в період з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року - 1 місяць 6 днів включені до стажу, який дає прав на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Період роботи позивача з 27.08.2003 року по 02.12.2003 року учнем гірника очисного забою з повним робочим днем у шахті передбачений Списком № 1, розділ 1 підрозділ 1, позиція 1.1а, затвердженим Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року та дорівнює 3 місяці 6 днів, а період з 03.12.2003 року по 05.07.2010 року робота гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті - 6 років 2 місяці 11 днів також передбачена Списком № 1, затвердженим постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року.
Дані періоди з 27.08.2003 року по 05.07.2010 року дають право позивачу на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З наданої відповідачем до відзиву форми РС-право вбачається, що в розділі «Робота за списком № 1» включено «навчання за фахом» 1 місяць 25 днів та 1 місяць 6 днів, що дорівнює стажу навчання за період з 16.07.2001 року по 09.09.2001 року та з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року.
Отже, період навчання позивача зарахований до страхового та пільгового стажу за Списком № 1, а тому вимоги позивача щодо незарахування цих періодів до страхового стажу за Списком № 1 є необґрунтованими.
Що стосується застосування кратності до періоду навчання з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року та періоду роботи з 27.08.2003 року до 05.07.2010 року відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 (кожний повний рік за 1 рік 3 місяці) слід зазначити наступне.
Статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Верховний Суд у постанові від 09.08.2021 року по справі № 200/1453/21-а зазначив, що період навчання у навчальному закладі зараховується до пільгового стажу, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Суд зазначає, що в уточнюючій довідці № 363 від 31.07.2024 року зазначено, що в дні навчання в учбовому пункті позивач виконував ведення гірничих і інших видів робіт з метою видобутку вугілля підземним способом, отримував 100% тарифної ставки підземного робітника, а тому період навчання з 21.07.2003 року по 26.08.2003 року з урахуванням кратності, вказаної у роз`ясненнях Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8.
З оскаржуваного рішення вбачається, що пільговий стаж роботи позивача становить більше 10 років на роботах, що дають право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (аналогічні положення ч. 3 ст. 114 Закону № 1058), а тому в даному випадку Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року щодо додаткового зарахування за кожний повний рік роботи за провідною професією за 1 рік роботи 3 місяці підлягають застосуванню.
Таким чином, період роботи позивача з 27.08.2003 року по 05.07.2010 року має бути розрахований, як пільговий стаж з розрахунку кожний повний рік роботи за 1 рік 3 місяці, проте з наданої відповідачем форми РС-право вбачається, що кратність розрахована як «1», а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 стаж роботи за Списком № 1 з 21.07.2003 року по 05.07.2010 року за професією гірник очисного забою за кожен рік роботи за 1 рік 3 місці роботи та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 06.08.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги таким, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову сторони, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 968грн. 96коп., що документально підтверджується квитанцією № 2488-6044-2603-0751 від 17.10.2024 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 484грн. 48коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П. був укладений Договір про надання правничої допомоги, предметом якого є в тому числі представлення інтересів позивача з питання зарахування стажу для призначення пенсії в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу та третій особі.
Вартість послуг згідно п. 4 договору визначена за домовленістю сторін та відповідно до квитанції про оплату юридичних послуг становить 7 000грн.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Дослідивши адміністративний позов та докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю даної справи, оскільки відсутній акт прийому-передачі наданих послуг, з якого б вбачався обсяг роботи, який проведений адвокатом ( з урахуванням, що договір про правничу допомогу в п. 4 не містить розміру гонорару адвоката) .
Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 стаж роботи за Списком № 1 з 21.07.2003 року по 05.07.2010 року за професією гірник очисного забою за кожен рік роботи за 1 рік 3 місці роботи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець