Справа № 572/3643/24
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 572/3643/24
Номер провадження 2-а/556/38/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

за участю представника позивача - адвоката Бірюка О.В.

представника відповідача - Управління патрульної поліції в Рівненській області, - Бикова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції, поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельник Миколи Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, серії БАД №488763 від 01.04.2024, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції, поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельник Миколи Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, серії БАД №488763 від 01.04.2024.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що відносно нього було застосоване адміністративне стягнення.

Цього ж самого дня, а саме, 13.08.2024, Сергійчук В.В., із письмовою заявою звернувся до Сарненського відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про ознайомлення із матеріалами справи виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови, серії БАД №488763 від 01.04.2024.

Під час ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження, старший державний виконавець Сарненського відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надав ОСОБА_1 копію постанови від 01.04.2024, серії БАД №488763 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечения безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка була складена інспектором роти №5 батальйону УПП в Рівненський області ДПІ старшим полейтенантом поліції Мельником М.Г.

Згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечения безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.04.2024, серії БАД №488763, 26.02.2024, о 00 год 31 хв на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин, 329 км., ОСОБА_1 керував мотоциклом, марки Lifan LF 200 державний номерний знак НОМЕР_1 , не був у застебнутому мотошоломі, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії та при перевірці не мав права керувати таким транспортним засобом, а саме: не отримав посвідчення відповідної категорії, чим порушив п.2.3г, п.3.4, п.21а Правил Дорожнього руху та ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

ОСОБА_1 стверджує, що 26.02.2024, о 00 год 31 хв, він не порушував жодного Правила дорожнього руху. 01.04.2024 постанову винесено у його відсутності, про розгляд справи його ніхто не повідомляв, права , передбачені ст.268 КУпАП йому не роз`яснено, постанову не підписував.

Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною, не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Вказаний позов надійшов до Сарненського районного суду Рівненської області 20 серпня 2024 року.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2024 року справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області.

Даний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області - 07.10.2024.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.

15.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що 26.02.2024, о 00 год. 31 хв., позивач рухаючись по а/д Київ-Ковель-Ягодин, керував мотоциклом LE200-10B номерний знак НОМЕР_1 не був у застебнутому мотошоломі та не пред`явив у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія та при перевірці не мав права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія певної категорії, чим порушив п. 2.3 г та п. 2.4 ПДР України.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП до постанови, серії БАД №488763 від 01.04.2024, поліцейським були внесені відомості про технічний пристрій на який проводилася відеофіксація, а саме про технічний пристрій портативний відеореєстратор 472070.

Відповідно до відеозаписів здійснених на даний технічний пристрій, спростовуються твердження зазначені позивачем у позовній заяві.

1. Зафіксовано, що особа перебуває на мотоциклі без мотошолома (від 00 хв. 13 с. до 00 хв. 19 с. відеозапису clip-0).

2. Особа підтверджує, що керувала мотоциклом, а саме зазначає, що: їхав на каву (від 00 хв. 20 с. до 00 хв. 23 с. відеозапису clip-0).

3. Поліцейський зазначає, що особа керувала мотоциклом без мотошолома (від 02 хв. 00 с. до 02 хв. 05 с. відеозапису clip-0).

4. Поліцейський звернувся до водія з вимогою надати для ознайомлення посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, та поліс обов`язкового страхування (від 03 хв. 12 с. до 03 хв. 22 с. відеозапису clip-0).

5. Водій зазначає, що не має при собі будь яких документів, а також у нього відсутній додаток Дія, тому для встановлення особи, називав свої дані для перевірки (від 05 хв. 06 с. до 05 хв. 12 с. відеозапису clip-0).

6. Поліцейський оголошує про початок розгляду справи, ознайомлює водія із його правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (від 07 хв. 46 с. до 08 хв. 40 с. відеозапису clip-0).

Відповідач стверджує, що позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності, тому вводить суд в оману зазначаючи, що його на місці події не було, а перебував вдома. Проте з долучених відеозаписів зрозуміло, що твердження позивача не знаходять свого підтвердження.

Додатково представником відповідача долучено до відзиву витяг з ІПНП де вказано, що позивач має право керувати транспортними засобами категорії В, а 26.02.2024 позивач керував транспортним засобом, категорії А.

Також, звертають увагу суду, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №488763 від 01.04.2024 р. винесеної щодо ОСОБА_1 , в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення. Отже, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 276 КУпАП здійснена інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем реєстрації проживання позивача.

Тому, вважають, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні, оскаржувана постанова є правомірною та винесеною у повній відповідності нормам чинного законодавства, в межах компетенції поліцейського патрульної поліції.

12.11.2024 від представника позивача адвоката Бірука О.В. надійшло клопотання про визнання доказів неналежними, а саме відеозапис, поданий представником відповідача начебто на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова, серії БАД №488763 від 01.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бірук О.В. позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечения безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.04.2024, серії БАД №488763, 26.02.2024, о 00 год 31 хв на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин, 329 км., ОСОБА_1 керував мотоциклом, марки Lifan LF 200 державний номерний знак НОМЕР_1 , не був в застебнутому мотошоломі, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії та при перевірці не мав права керувати таким транспортним засобом, а саме: не отримав посвідчення відповідної категорії, чим порушив п.2.3г, п.3.4, п.21а Правил Дорожнього руху та ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вважає вищевказану постанову незаконною та необгрунтованою з наступних підстав.

ОСОБА_1 не визнає себе винним у вчиненні адімністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП, що мало місце 26 лютого 2024 року о 00 год.31 хв., оскільки не порушував правил дорожнього руху. Останньому не ро"яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Порушено процедуру притягнення до адімністративної відповідальнсоті.

Окрім того зазначив, що в провадженні судді Володимирецького районного суду Рівненської області Іванків О.В. перебуває адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції, поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельник Миколи Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, по даній події, що мало місце 26 лютого 2024 року, однак відносно іншої особи - ОСОБА_2 , таким чином працівники поліції склали дві постанови про адімністративне правопорушення по одній події, що є грубим порушенням. Отже, працівники поліції, порушивши свої обов"язки та не виконавши свої повноваження, належним чином не встановивши особу, склали дві постанови, по одному факту, що мало місце 26 лютого 2024 року.

Представник Управління патрульної поліції в Рівненській області позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що ОСОБА_1 , 26.02.2024, о 00 год 31 хв на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин, 329 км., ОСОБА_1 керував мотоциклом, марки Lifan LF 200 державний номерний знак НОМЕР_1 , не був в застебнутому мотошоломі, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії та при перевірці не мав права керувати таким транспортним засобом, а саме: не отримав посвідчення відповідної категорії, чим порушив п.2.3г, п.3.4, п.21а Правил Дорожнього руху та ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Не заперечував, що в провадженні судді Володимирецького районного суду Рівненської області Іванків О.В. перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого лейтенанта поліції інспектора 5 роти 1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Мельника Миколи Григоровича, Управління Патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 серпня 2024 року адміністративний позов залишено без розгляду. Не заперечує той факт, що 26.02.2024 працівниками поліції складено постанову про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не надав працівникам поліції документи, що посвідчують його особу, та представився іншою особою - ОСОБА_2 . Згодом було з"ясовано, що правопорушення вчинив ОСОБА_1 ,, а тому 01 квітня 2024 року було складено постанову по вищевказанеому факту відносно ОСОБА_1 . Постанову ввваапжає законною, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, серії БАД №488763 від 01.04.2024, ОСОБА_1 , 26 лютого 2024 року, о 00 год. 31 хв., керуючи мотоциклом, марки «LIFAN LF 200 -10B», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був у застебнутому мотошоломі, не пред`явив у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія та при перевірці не мав права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія певної категорії, чим порушив п. 2.3 г, п. 2.4, п. 2.1 а ПДР України, чим порушив ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч.2 ст. 126 КУпАП.

Відповідачем - Управлінням патрульної поліції в Рівненській області на підтвердження правомірності постанови, винесеної лейтенантом поліції Мельником М.Г. та заперечень проти позову надано два відеозаписи: clip-0 та сlip -2.

На відеозаписі clip-0 зафіксовано, що особа перебуває на мотоциклі без мотошолома (від 00 хв. 13 с. до 00 хв. 19 с. відеозапису), однак на даному відео не зафіксовано самого руху транспортного засобу.

На відеозаписі clip-2 зафіксовано, рух транспортного засобу , на якому перебуває водій без мотошолома (від 00 хв. 16 с. до 00 хв. 22 с. відеозапису).

На відеозаписі clip-0 зафіксовано, що особу попереджено, що буде доставлено до відділу поліції, для встановлення його даних (від 03 хв. 32 с. до 03 хв. 38 с. відеозапису), однак на відеозапису відсутнє відео, що особу було доставлено до відділу поліції, для встановлення його даних.

На відеозаписі clip-0 зафіксовано, що особі, яка перебувала за кермом мотоцикла, пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, останній відмовився проходити на місці та в медичному закладі. (від 07 хв. 15 с. до 03 хв. 38 с. відеозапису).

На відеозаписі clip-0 зафіксовано, що водій зазначає, що не має при собі будь яких документів, а також у нього відсутній додаток Дія, тому для встановлення особи, називав свої дані для перевірки як ОСОБА_3 (від 05 хв. 06 с. до 05 хв. 53 с. відеозапису clip-0).

На відеозаписі clip-0 зафіксовано, що особі, яка перебувала за кермом мотоцикла, повідомили про розгляд справи про адміністративне правопорушення за порушення п.2.3. г ПДР, а саме, що особа не була в мотошоломі (від 07 хв. 46 с. до 08 хв. 40 с. відеозапису).

На відео відсутній запис складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, серії БАД №488763 від 01.04.2024.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього рухуУкраїни (далі -ПДРУкраїни), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001(із змінами та доповненнями).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.5. ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень п. 2.3 г ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Відповідно до п. 2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Положеннями ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно із ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

За правилами ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип презумції невинуватості, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що відповідачем не доведено, що позивач вчинив інкриміновані йому адміністративні правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.

Положеннями ст.222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюється безпосередньо органами Національної поліції, зокрема, це справи передбачені ,ч.5 ст.121, ч. 1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених в тому числі і статтями 121,126 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто мала складатися 26 лютого 2024 року.

Однак вищевказану постанову винесено - 01 квітня 2024 року, тобто після двох місяців, з моменту виявлення правопорушення, що є грубим порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Однак суду не надано доказів, що працівниками поліції під час розгляд справи 01 квітня 2024 року була дотримана процедура розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.261 КУпАП, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

А як зазначено в ч.1, ч.2 ст.262 КУпАП, адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України. Адміністративне затримання провадиться: органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при порушенні правил дорожнього руху.

Тобто, працівник поліції для встановлення особи міг скористатися - адміністративним затриманням.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За положеннями ст.ст. 249 КУпАП , розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Також судом встановлено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення не складалася. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не викликався до відділу поліції на розгляд справи про адміністративне правопорушення, останній не скористався правом на правову допомогу.

А як зазначено у Постанові Верховного Суду від 18.02.2020 р. у справі № 524/9827/16-а, ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Водночас важливим є дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності, установленого КУпАП.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №337/3816/16-а, суд під час розгляду справи, зокрема щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Таким чином, з цієї правової норми та правового висновку Верховного Суду вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" , передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно до Постанови Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки.

Згідно вимог статей 31, 40 Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також у Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 204/8036/16-а зазначено, що виключно водій, а не особа, яка сидить з кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує. що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03), Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, та у п. 36 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в

даному випадку - інспектором патрульної поліції при прийнятті та складанні

постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець

саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача проведений без дотримання законодавчих вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Обов`язок доказування вини у справах про адміністративне правопорушення та доведення правомірності прийнятого рішення покладено на відповідача. Однак доказів правомірності прийнятої постанови відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, навні всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення, серії БАД №472195 від 08 лютого 2024 року, винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Відповідно до п.п.41 42 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23 рп/2010 у справі № 1-34/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України ( 254к/96-ВР ) має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України ( 254к/96-ВР ) і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Однак,аналізуючи вищенаведені законодавчі акти та фактичні обставини даної справи, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови про накладенняадміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не подав належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задовольнити, а постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було накладено на позивача адміністративне стягнення скасувати, провадження у справі закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, з відступленням від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), за системного, цільового та граматичного тлумачення законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за подання позовної заяви він складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

А тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Рівненській області слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції, поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельник Миколи Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, серії БАД №488763 від 01.04.2024, задовольнити .

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №488763 від 01 квітня 2024 року, винесену старшим лейтенантом поліції, поліцейського 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельником М.Г., відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та закрити провадженні в справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Рівненській області (код ЄРДРПОУ 40108604) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених, частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд.14а, ; старший лейтенант поліції, поліцейський 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Мельник Микола Григорович.