Справа № 360/442/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2024 року справа №360/442/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 360/442/24 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не переведення позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позив у повному обсязі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 360/442/24, прийнято нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме суд:

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до суду апеляційної інстанції надійшла заява про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, а саме, вказавши дату з якої ОСОБА_1 слід перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В обґрунтування заяви зазначено, зокрема, що з резолютивної частини постанови суду слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зобов`язано перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

При цьому, як встановлено у справі № 360/442/24 позивач 25.03.2024 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

Разом із цим, у мотивувальній частині постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі № 360/442/24 зазначено, що у рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 360/2995/21 судом було встановлено, що є всі підстави для призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262) відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону № 2262 з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки на дату звільнення 26.02.2021 позивач мала вислугу 25 календарних років і більше, а саме: 27 років 02 місяці 23 дні.

У зв`язку з відсутністю у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі № 360/442/24 (мотивувальній та резолютивній частинах) прямої вказівки на дату, з якої ОСОБА_1 слід перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у відповідача можуть виникати певні труднощі в його виконанні.

Враховуючи, що роз`яснення ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, є одним із способів усунення такого недоліку, як невизначеність (неясність і незрозумілість судового рішення), що створює перешкоди або унеможливлює його виконання, відповідач просить Шановний суд задовольнити заяву відповідача та роз`яснити, з якого саме періоду (з якої дати) виконувати переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи заяви про роз`яснення судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення з наступних підстав.

Розглянувши заяву позивача та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення даної заяви шляхом її роз`яснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно п. п. 1-3 ч. 5 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, однією із складових частин постанови суду є резолютивна частина, в якій зазначається висновок суду про задоволення адміністративного позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подано для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року Про судове рішення в адміністративній справі, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Виходячи із системного тлумачення положень вказаної статті, роз`яснено може бути судове рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні його неясності й викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Суд зазначає, що роз`яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню та без такого роз`яснення його важко виконати, або існує значна ймовірність неправильного його виконання.

З наведеного вбачається, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим, як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. При цьому, механізм зазначеної статті не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення.

Таким чином, з огляду на зміст зазначеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, роз`ясненню підлягає судове рішення, яким суд вирішив спір по суті, яке підлягає виконанню, тобто, якщо воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників спірних правовідносин.

При цьому, конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визнання рішення незрозумілим процесуальний закон не визначає, але із його змісту слідує, що обґрунтування щодо незрозумілості має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 803/3805/15, від 25 квітня 2018 року у справі № 484/538/16-а, від 25 червня 2018 року у справі № 826/24294/15.

Під час розгляду справи судами встановлено, що з 27.02.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області позивачеві було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "б" статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України.

26.02.2021 на підставі наказу № 101 о/с від 22.02.2021 Головного управління Національної поліції в Луганській області позивача було звільнено з роботи через хворобу, за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію.

03 червня 2021 року позивач звернулась до ГУНП в Луганській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

09.06.2021 позивач отримала рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.06.2021 № 99, у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 25 календарних років і більше.

Не погодившись із протиправною відмовою, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі №60/2995/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), зарахувавши до вислуги років для призначення пенсії період з 28.12.2014 по 30.04.2018 безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, загальною вислугою років для призначення пенсії 27 років 02 місяці 23 дні, здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі № 360/2995/21 Головним управлінням у жовтні 2022 року здійснено перерахунок пенсії, а саме з 27 лютого 2021 року (з дня призначення пенсії) призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13, з урахуванням загальної вислуги років для призначення пенсії 27 років.

25.03.2024 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

03.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії ( ОСОБА_1 ).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, суд зокрема, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Так, резолютивна та мотивувальна частині судового рішення не містить дати з якої необхідно здійснити призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

У мотивувальній частині зазначено, зокрема, що відповідно до положень частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII, пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема:

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

в) особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби;

е) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю після закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення їх зі служби, - з дня встановлення їм інвалідності;

є) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які набули право на пенсію за цим Законом у зв`язку із внесенням зміни в раніше виданий наказ або інший розпорядчий акт про оголошення їх вислуги років для призначення пенсії та звільнення зі служби, - з дня підписання наказу або іншого розпорядчого акта відповідною посадовою особою про внесення цієї зміни.

Отже, за положенням Закону № 2262-XII право на призначення пенсії виникає з наступного дня після звільнення особи зі служби.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст.50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, у разі несвоєчасного звернення особи за призначенням пенсії, така пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

За положенням частини 1 статті 48 Закону № 2262-XII, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Так, оскільки позивачу з 27 лютого 2021 року (з дня призначення пенсії) було призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону № 2262, право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону № 2262, позивач набув за дати звернення з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, а саме з 25.03.2024.

Таким чином, логічним є таке розуміння рішення суду апеляційної інстанції, що пенсію позивачу за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб необхідно призначити з 25.03.2024.

З врахуванням вказаного, суд апеляційний суд дійшов висновку, що підстави, з яких заявник просить роз`яснити судове рішення та питання, на які хоче отримати роз`яснення, відповідають нормам статті 254 КАС України, а тому заяву слід задовольнити, постанову суду у відповідній частині роз`яснити.

Керуючись статтями 241, 254, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №360/442/24 - задовольнити.

Роз`яснити, що ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №360/442/24 необхідно призначити з 25.03.2024.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко