Справа № 380/21638/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 рокусправа № 380/21638/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до їх вчинення,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, що полягає у не виключенні позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з висновком свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014, він був визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 23.04.2014 наказом №123 о/с начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Львівській області звільнений зі служби у відставку за п. 173, п. 176, п/п 3 (за станом здоров`я). Відтак, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає виключенню з військового обліку згідно висновку Свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014. Однак 10.07.2024 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його було взято на військовий облік та проігноровано свідоцтво про хворобу №732а від 16.04.2014. Цього ж дня, позивача змусили пройти військово-лікарську комісію до висновку якої, він був визнаних придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. В подальшому позивач звернувся із заявою, в якій просив оформити військово-обліковий документ з проставленням відмітки про виключення з військового обліку, однак така заява не була розглянута відповідачем. Позивач вважає, що оскільки він був визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, відповідач зобов`язаний виключити його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою від 28.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.11.2024 за вх.№82417 від позивача надійшла заява про долучення доказів.

07.11.2024 за вх.№82638 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що ОСОБА_1 , після отримання свідоцтва про хворобу №732 А, та витягу із наказу про звільнення № 1230/с від 22.04.2014, був зобов`язаний встати на військовий облік військовослужбовців. Однак на військовий облік військовозобов`язаних позивач встав лише 15.05.2023. Вказав, що до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України починаючи з 2014 по 2023 неодноразово вносилися зміни до процедури виключення з військового обліку військовозобов`язаних. Згідно наказу №262 від 27.04.2024 «Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», 10.07.2024 ОСОБА_1 , повторно направлено на проходження військово-лікарської комісії за результатами якої, солдата запасу ОСОБА_1 , на підставі ст. 39 б, 40 б графи II Розладу хвороб, графи 1,8 ТДВ - визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що підтверджується довідкою №148/3998 виданою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 10.07.2024. З вказаною довідкою позивача було ознайомлено. Станом на 05.11.2024 довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 №148/3998 від 10.07.2024 ОСОБА_1 , не оскаржувалася. ОСОБА_1 не подано жодних доказів, які б підтверджували факт порушення Центром дотримання процедури виключення з військового обліку військовозобов`язаного, передбачено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України та вимог п.3 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 11.01.2002 Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба серця ІІ ст. гіпертензивне серце. СН ІІ СТ. ІХС. атерослеротичний кардіосклероз. СН ІІ СТ. дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. переважно в вертеробазилярному басейні на фоні церебрального атеросклерозу. хронічний холецистит, в фазі ремісії. хронічний панкреатит, в фазі ремісії. розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом. вестибулопатія, полістеартроз. гонартроз ІІ СТ. з вираженим больовим синдромом. СКХ. хронічний пієлонефрит, в фазі нестійкої ремісії. гіпертонічна ангіопатія сітківки.

Захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби.

На підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Львівській області (по особовому складу) №123 о/с від 22.04.2014 «Про звільнення осіб начальницького складу» у відповідності до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Львівській області, з 22.04.2014 звільнено зі служби у відставку за п. 173, п. 176 п/п 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України.

Доказів щодо постановки на військовий облік військовослужбовців після звільнення, позивачем не надано.

Відповідно до довідки №148/3998 від 10.07.2024, виданої ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдата запасу ОСОБА_1 , на підставі ст. 39 б, 40 б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1,8 ТДВ визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Згідно відмітки про ознайомлення з постановою ВЛК, позивач з такою ознайомлений, що підтверджується особистим підписом.

28.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що є особою, яка на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає виключенню з військового обліку, як визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно висновку Свідоцтва про хворобу №732 від 16.04.2014. Просив оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, військово-обліковий документ з проставленням відмітки про виключення з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

28.09.2024 відповідачем надано відповідь у які зазначено, що викладені у даному зверненні питання потребують додаткового вивчення.

Листом від 31.10.2024 за №14067, відповідач повідомив позивача, що він перебуває в Центрі на військовому обліку військовозобов`язаних і за рішенням медичного огляду при позаштатній військово-лікарській комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони за ст. 39б гр. ІІ Розкладу хвороб (наказ Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008) на підставі довідки від 10.07.2024. Додатково повідомлено, що відповідно до вимог пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ №402 від 14.08.2008, постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного, за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність що полягає у не виключенні позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), положення якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Згідно з абз. 1 ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Частиною 13 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено, що громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд.

У свою чергу, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), положення якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, за правилами ч. 3 та ч. 5 якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Доводи позивача щодо протиправності взяття його на військовий облік ґрунтуються на тому, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із визнанням його у 2006 році непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я.

З огляду на вказану обставину, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо призову його на військову службу та взяття на військовий облік.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;

жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Особи, зазначені в абзацах четвертому - восьмому частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

Таким чином, стаття 23 Закону № 3543-ХІІ містить виключний перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу, зокрема, особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

У свою чергу, призову на військову службу під час мобілізації підлягають всі військовозобов`язані, за виключенням осіб, перелік яких визначений у ст. 23 Закону № 3543-XII.

За правилами ч. 1, ч. 5 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Порядок № 921).

Відповідно до п. 2 Порядку № 921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивач, на підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Львівській області (по особовому складу) №123 о/с від 22.04.2014 «Про звільнення осіб начальницького складу» у відповідності до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Львівській області, з 22.04.2014 звільнено зі служби у відставку за п. 173, п. 176 п/п 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України.

Доказів щодо постановки на військовий облік військовослужбовців після звільнення, позивачем не надано.

Таким чином, позивач у 2014 році визнаний непридатним до несення військової служби та підлягав зняттю з військового обліку.

Однак, суд зауважує, що надані позивачем документи не містять відмітки про виключення позивача із військового обліку, як це передбачено п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII у разі визнання непридатним до військової служби.

Більше того, судом встановлено, що позивач став на військовий облік 15.05.2023. Вказане не заперечується сторонами.

З поданих суду доказів вбачається, що позивач ніколи не виключався з військового обліку. Твердження позивача про його виключення з військового обліку не відповідає фактичним обставинам справи. Позивачем не подано доказів, що після звільнення з органів ДСНС України, він дотримався порядку постановки та зняття з військового обліку.

Як визначено статтею 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Отже, не підпадають під мобілізацію військовозобов`язані, визнані відповідно до висновку ВЛК тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я або ж повністю непридатними з виключенням з військового обліку.

Відповідно до довідки №148/3998 від 10.07.2024, виданої ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдата запасу ОСОБА_1 , на підставі ст. 39 б, 40 б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1,8 ТДВ визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Згідно відмітки про ознайомлення з постановою ВЛК, позивач з такою ознайомлений, що підтверджується особистим підписом.

Таким чином, суд встановив, що на виконання ч. 13 ст. 2 Закону № 2232-XII, якою передбачений обов`язковий медичний огляд громадян України, які, зокрема, призиваються або приймаються на військову службу під час проведення мобілізації, відповідач здійснив медичний огляд позивача 10.07.2024 та ВЛК визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Натомість, згідно із свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивач, на підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач стверджує, що відповідач не взяв до уваги факт визнання позивача непридатним до військової служби та не виключив його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто, у даному випадку, позивач фактично не погоджується із результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією 10.07.2024, за результатами якої він визнаний придатним до військової служби.

Суд зауважує, що позивач не надав суду жодних доказів того, що проходячи медичний огляд 10.07.2024 він надав на розгляд ВЛК свідоцтво про хворобу №732а від 16.04.2014 та інші документи, якими підтверджений факт визнання його непридатним до військової служби.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази про стан здоров`я позивача, суд вважає, що в межах даного спору не здобуто доказів того, що медичні документи, якими позивач визнаний непридатним до проходження військової служби, були розглянуті відповідачем при вчиненні дій, що оскаржуються.

У свою чергу законодавство, яке регулює порядок взяття громадян на військовий облік не наділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повноваженнями ревізувати висновки ВЛК щодо придатності чи непридатності особи до військової служби.

Дії чи рішення ВЛК можуть бути оскаржені особою до ВЛК вищого рівня або до суду.

При цьому, слід зауважити, що за правовими висновками Верховного Суду у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на п. 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402.

Беручи до уваги досліджені судом докази, та враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, у даному випадку, спірними є висновки ВЛК щодо визнання позивача придатним до військової служби.

З огляду на викладене вище та за встановлених обставин, суд не вбачає у діях відповідача щодо взяття позивача на військовий облік ознак протиправності.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, при розгляді даної справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат, розподіл таких не здійснюється, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна