Справа № 520/32234/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

19 грудня 2024 року Справа № 520/32234/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.02.2024 р. № 0-2034-UА0028556 винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області (ІКЮО ВП - 43983495), яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з транспортного податку в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок за податковий період 2023 рік;

- судові витрати покласти на Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (ІКЮО ВП - 43983495).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Від відповідача до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування вказаної заяви представником відповідача вказано, що сформоване ППР від 26.02.2024 року №0-2034 на суму 25000,00 гривень надіслано засобами поштового зв`язку за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Поштове відправлення повернуто до ГУ ДПС 01.04.2024 з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Беручи до уваги те, що ГУ ДПС відправлено сформоване ППР від 26.02.2024 року №0-2034 у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 ПК України, саме за адресою, вказаною у відомостях Державного реєстру, то ППР від 26.02.2024 року №0-2034 вважається врученим Позивачу належним чином саме 01.04.2024.

Таким чином, останнім днем звернення до суду, встановленим законом, є 01.10.2024.

В зв`язку з тим, що позивач не навів причин пропуску строку за обставин, які не залежали від нього, та, звернувшись 22.11.2024 до суду з даним позовом, позивач пропустив на 1 місяць та 22 дні строк звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 26.02.2024р. № 0-2034-UА0028556.

Представником позивача до суду подано заперечення на відповідну заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи свої заперечення представник позивач зазначила, що станом на день направлення даних заперечень позивач не отримував ППР з транспортного податку за 2023 рік обчисленого в порядку передбаченому пп. 267.6.1. п. 267.6 ст. 267 ПК України структурним підрозділом ГУ ДПС у Харківській області Шевченківського району за місцем реєстрації позивача.

Позивачу не відомо про існування ППР з транспортного податку за 2023 рік, яке обчислене та направлене в порядку передбаченому ПК України.

Згідно п. 45.1. ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Також транспортний засіб, на думку, податкового органу, об`єкт оподаткування зареєстрований 04.03.2021 року.

Згідно п. 68.3. ст. 68 ПК України (в редакції станом на момент реєстрації транспортного засобу) органи, що ведуть облік або реєстрацію рухомого майна та інших активів, які є об`єктом оподаткування, зобов`язані повідомляти про власників та/або користувачів такого рухомого майна та інших активів, розміщених на відповідній території, або про транспортні засоби, зареєстровані у цих органах, та їх власників контролюючі органи за своїм місцезнаходженням щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця. Порядок такого повідомлення встановлює Кабінет Міністрів України.

У пп. 2 п. 3 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 р. № 1386 (в редакції станом на момент реєстрації транспортного засобу) органи, що ведуть облік або реєстрацію рухомого майна та інших активів, які є об`єктом оподаткування, подають щомісяця до 10 числа органам державної податкової служби інформацію про власників та/або користувачів таких майна та активів, розміщених на відповідній території, а також про транспортні засоби, зареєстровані у зазначених органах, та їх власників, у тому числі: органи внутрішніх справ - про зареєстровані (зняті з обліку) колісні транспортні засоби та їх власників, зокрема індивідуальні ознаки транспортного засобу, повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) та місцезнаходження (місце проживання) власника.

Тобто, податковому органу відомо, що місцем реєстрації ОСОБА_1 згідно інформації отриманої від органів внутрішніх справ є АДРЕСА_2 .

З огляду на те, що місцем реєстрації позивача з 14.05.2018 року є АДРЕСА_2 , необхідним також є звернути увагу на абз. 1 п. 70.6 ст. 70 ПК України (в редакції від 19.04.2018 чинній на дату реєстрації позивача) згідно якого органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Зазначена адреса вказана і у реєстраційних документах на об`єкт оподаткування.

Відповідачу достеменно відомо зазначений факт, зокрема, з огляду на:

- надсилання Позивачу за наявності неузгодженого податкового зобов`язання з транспортного податку за 2023 рік податкової вимоги від 06 вересня 2024 року № 0-2040 за місцем реєстрації Позивача: АДРЕСА_3 , копію якої разом з доказами надсилання отримано у відповідь на адвокатський запит;

- наявність відповідної адреси місця реєстрації у реєстраційному документі на об`єкт оподаткування: АДРЕСА_2 ;

- дані про місце реєстрації Позивача як ФОП зазначені в ЄДРПОУ (зазначена інформація є публічно доступною).

Натомість, контрлюючим органом здійснено обчислення грошового зобов`язання з транспортного податку з грубим порушенням пп. 267.6.1. п. 267.6 ст. 267 ПК України не за податковою адресою (місцем реєстрації) платника податку, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування: АДРЕСА_2 , а за місцем до якого Позивач немає жодного відношення: АДРЕСА_4 .

Також у поданому клопотанні позивач просить в порядку передбаченому ч. 6 ст. 161 КАС України поновити відповідний строк з огляду на поважну причину, а саме: порушення Відповідачем вимог ПК України внаслідок чого позивач був позбавлений можливості своєчасно дізнатися про оскаржуване податкове повідомлення-рішення та звернутися до суду з позовом.

Розглянувши вказані доводи відповідача та позивача щодо строку звернення до суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №160/11673/20 в Постанові від 27.01.2022.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін.

Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021) досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З урахуванням положень частини першої статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування цієї Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 «Осман проти Сполученого Королівства», заява №23452/94 і пункт 54 рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 «Круз проти Польщі», заява №28249/95).

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Відтак, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Разом з цим, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 звертав увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Керуючись положеннями ст.ст. 44, 162, 245, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду залишити без задоволення

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаним позовом.

Копії даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Бадюков Ю.В.