Справа № 638/14946/24
Суддя: Смирнов В. А.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/125/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю: секретаря судового засідання Каркан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 серпня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення- залишено без руху. Встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення

В судове засідання позивач, ОСОБА_1 не з`явився, про судове засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, Представник позивача Адвокат Гаращак Василь Васильович, подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі Позивача та його Представника.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився про судове засідання були повідомлені своєчасно та належним чином. Також надали Відзив, в якому просили відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 1 ст. 283 КУпАП).

29 липня 2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Буренко Олегом Михайловичем була винесена Постанова серії ЕНА №2711292 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У вказаній постанові зазначено, що 29 липня 2024 року о 20 год. 36 хв. 38 сек. водій керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 88 км/год в межах м.Решетилівка, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті на 38 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Відповідач надав суду фотографію (скріншот) у паперовому вигляді та СД-диск із фотографією та відеозаписом в електронному вигляді, на яких зафіксовані рух вказаного вище автомобіля та його швидкість.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Згідно із ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Ключове питання, на яке суд повинен надати відповідь у даній справі чи підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами (ст. 73-76 КАС України) факт перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Обов`язок надання доказів на підтвердження вказаної обставини покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Як зазначено в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 591/6739/20, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України. Колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі № 548/3001/23.

В даній адміністративній справі на наданому відповідачем відеозапису також відсутній електронний цифровий підпис. Носій, на який безпосередньо здійснений запис, чи його носій даних, суду не надані. Згідно з метаданими файлу, він створений 27.08.2024. Відповідно до Постанови правопорушення вчинено 17.06.2024. Таким чином, наданий суду відеозапис не є оригіналом відповідного електронного доказу.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 157/703/20, враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Аналогічні висновки викладені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 336/12683/23. У вказаному судовому рішенні, посилаючись на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», суд апеляційної інстанції зазначив, що «даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено. З дослідженого відеозапису з лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС008383, що у розумінні положень статті 40 Закону України Про Національну поліцію є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, судом встановлено, що даний прилад не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, яким і здійснювалося вимірювання швидкості. Такий спосіб застосування приладу Tru Cam, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України Про Національну поліцію. Так, як зазначено вище, за змістом даної статті технічний засіб може бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Суд апеляційною інстанції вважає, що значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель. Дослідивши долучену відповідачем відеофіксацію приладу TruCam, судом апеляційної інстанції встановлено, що зображення на відеозапису коливається, що свідчить про те, що в момент фіксації прилад, яким ця фіксація здійснювалась, не був стаціонарно закріпленим. На відеозаписі видна вібрація приладу TruCam під час вимірювання відповідачем швидкості руху ТЗ позивача. Такі заміри можуть дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад Tru Cam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України Про Національну поліцію».

Доказів того, що прилад «Трукам» був розміщений стаціонарно вмонтованим способом, суду не надано.

Під час дослідження відеозапису судом встановлено, що зображення на відеозапису коливається, що свідчить про те, що в момент фіксації прилад, яким ця фіксація здійснювалась, не був стаціонарно закріпленим.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що вказаний ним у відзиві прилад «TruCAM »відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, суд керується таким.

Під час візуального дослідження електронних доказів, а саме фотографії (скріншоту) та відеозапису, які містяться на наданому відповідачем СД-диску, судом встановлено, що на відповідних зображеннях не міститься інформація щодо приладу, на якому вони виготовлені. Так, на відеозапису, як вбачається, програмними засобами відтворена (накладена на відеозапис руху автомобіля) інформація щодо його швидкості, часу здійснення відеозапису тощо. Проте будь-які дані щодо конкретного приладу, на який здійснювався відеозапис (назва, модель, серійний номер), на відеозапису не зафіксовані.

Судом були досліджені дані відповідних файлів, наданих відповідачем на СД-диску (файлу з фотографією та файлу із відеозаписом), проте інформація щодо властивостей (характеристик) файлів також не містить даних щодо приладу, який створив відповідні електронні документи (файли), зокрема не містить будь-якого посилання на прилад «Трукам».

З огляду на наведене суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що прилад «Трукам», на який було здійснено фіксацію швидкості автомобіля позивача, відноситься до ручних вимірювачів швидкості та конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, оскільки вказана обставина відповідачем не доведена.

Виходячи із системного тлумачення норм КАС України, відзив є заявою по суті справи, в якій відповідач висловлює свою правову позицію у справі. КАС України розрізняє такі правові категорії, як заяви по суті справи та докази.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

За таких обставин суд відхиляє аргументи представника відповідача відносно того, що під час вимірювання швидкості руху автомобіля під керування позивача було дотримано встановлену процедуру таких вимірювань та прилад, на який був здійснено вимірювання швидкості, згідно із його характеристиками може утримуватись в руках особи, яка проводить вимірювання.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а саме факту перевищення автомобілем під її керуванням дозволеної швидкості руху, тобто не доведено правомірність оскаржуваної Постанови.

У зв`язку з наведеним суд задовольняє позовні вимоги, скасовує Постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Враховуючи підстави, з яких суд задовольняє позовні вимоги, а також вказану вище практику Європейського Суду з прав людини, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам сторін, викладеним в заявах по суті справи та висловленим у судовому засіданні, а також іншим наданим сторонами доказам.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Дапартаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2711292 від 29.07.2024, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Смирнов