Справа № 686/29358/24
Суддя: Дем'янов Ю. М.
Дата ухвалення: 2024-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Дем`янова Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 30.10.2024 звернувся ОСОБА_1 із указаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 17220 від 11.10.2024, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 34000,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви, позивачем зазначається, що 08.10.2024 під час планової перевірки стану військового обліку ПрАТ «Тесмо-М» начальником відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 складено відносно позивача, як в.о. голови правління ПрАТ «Тесмо-М» протокол № 470 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

11.10.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 розглянувши даний протокол виніс постанову № 17220 від 11.10.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штрафу в сумі 34000,00 грн.

Позивач зазначає, що суть порушень, згідно зі змістом постанови, полягає у наступному:

1. Виявлено 2-х військовозобов`язаних, які заброньовані через Портал Дія відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних піл час дії воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 27.01.2023 № 76 ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), які згідно записів в їхніх облікових документах, а саме, військових квитках, зняті з військового обліку на підставі наказу МОУ № 342.

2. Виявлено військовозобов`язаного ОСОБА_5 , який працює на підприємстві без військово-облікового документу встановленого зразка.

На спростування підстав притягнення до адміністративної відповідальності позивач стверджує, що працівники ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції Закону України № 3633-1X від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», вчасно уточнили свої облікові дані через електронний кабінет (мобільний додаток «Резерв+») і були заброньовані відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 27.01.2023 № 76 (в редакції постанови КМУ від 05.06.2024 № 650).

Щодо другої підстави притягнення до відповідальності у постанові, позивач вказує, що ОСОБА_5 був призначений на посаду інженера-програміста в ПрАТ «Тесмо-М» з 10.12.2014.

З набуттям чинності Порядком № 1487 ПрАТ «Тесмо-М» було зобов`язане складати або оновлювати та затверджувати щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку.

Отже, такі списки мали бути складені або оновлені останній раз станом на 01.01.2024 до 25.01.2024 (до цієї дати - 25.01.2024, ПрАТ «Тесмо-М» не перевірило у ОСОБА_5 наявність військово-облікового документу, відповідно допустило порушення Порядку організації та ведення військового обліку).

Однак, станом на 25.01.2024 ст. 210-1 КУпАП діяла в редакції Закону № 1357-1Х від 30.03.2021, відповідно до якої порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 3 в ст. 210-1 КУпАП, на підставі якої оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у сумі 34000 грн, набула чинності з 19.05.2024 року шляхом викладення ст. 210-1 КУпАП в редакції Закону № 3696-ІХ від 09.05.2024.

Відтак, накладаючи на ОСОБА_1 штраф за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем було застосовано закон, який посилює відповідальність і не має зворотної сили.

Позивач вказує, що після виявлення перевіркою стану військового обліку ПрАТ «Тесмо-М», яка проводилась 08.10.2024, порушення щодо відсутності у ОСОБА_5 військово-облікового документу було негайно усунуто шляхом уточнення ним 09.10.2024 своїх облікових даних через електронний кабінет (мобільний додаток «Резерв+»).

У зв`язку із зазначеним, позивач переконаний, що при винесенні оскаржуваної постанови було допущено неповноту встановлення всіх обставин справи, та неправомірно застосовано положення закону - ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який не діяв на момент вчинення правопорушення і посилює адміністративну відповідальність, внаслідок чого стало прийняття уповноваженими працівника ТЦК та СП незаконної постанови № 17220 від 11.10.2024.

Із врахуванням викладених обставин позивач просить позовні вимоги задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати.

13.12.2024 від представника відповідача надійшли пояснення у справі зі змісту яких вбачається, що представник відповідача заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 з огляду на його необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству, зазначаючи при цьому, що адміністративне стягнення було накладено на позивача правомірно у зв`язку із порушенням останнім норм законодавства в галузі військової безпеки і оборони під час дії в Україні правового режиму воєнного стану.

17.12.2024 від позивача у справі надійшла відповідь на вказані пояснення представника відповідача, зі змісту яких вбачається, що позивач повністю підтримує вимоги, заявлені у поданому позові та не погоджується із позицією відповідача у справі.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до ч. 5 ст. 261 КАС України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 261 КАС України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до цього Кодексу, судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.12.2024 витребувано матеріали адміністративної справи за клопотанням позивача.

13.12.2024 від представника відповідача надійшли пояснення у справі зі змісту яких вбачається, що представник відповідача заперечує проти задоволення позову.

13.12.2024 від відповідача на запит суду надано матеріали справи про адміністративне правопорушення у виді копії оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 17220 від 11.10.2024.

17.12.2024 від позивача у справі надійшла відповідь на вказані пояснення представника відповідача, зі змісту яких вбачається, що позивач повністю підтримує вимоги.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 17220 від 11.10.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 34000,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що розглянувши протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 08.10.2024 № 470, в.о. голови правління ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності зазначено наступні порушення: виявлено 2-х військовозобов`язаних, які заброньовані через Портал Дія відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану, затвердженого постановою К МУ від 27.01.2023 № 76 ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), однак згідно записів в їхніх військово-облікових документах, дані військовозобов`язані зняті з військового обліку на підставі наказу МОУ № 342 від 09.06.2006.

Окрім того, виявлено військовозобов`язаного ( ОСОБА_5 ), який працює на підприємстві без військово-облікового документу встановленого зразка. Відповідно до п. 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; для резервістів військовий квиток.

Відповідно до положень вказаної постанови, в.о. голови правління ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення в особливий період, чим порушив законодавство про оборонну та мобілізаційну підготовку, а саме п. 12 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз, 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України».

Копію постанови № 17220 від 11.10.2024 отримано ОСОБА_1 28.10.2024 про що свідчить його власноручний підпис у вказаній постанові, відтак строк на звернення до суду із вказаним позовом у відповідності із ч. 2 ст. 286 КАС України останнім не порушено.

Досліджуючи матеріали справи, що перебуває на розгляді, судом з`ясовано, що, як вбачається із військово-облікових документів сформованих в додатку «Резерв+», працівники ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_3 (номер в реєстрі Оберіг 2) та ОСОБА_4 (номер в реєстрі Оберіг 0) отримали тип відстрочки «заброньований» до 07.06.2025 та 24.07.2025 відповідно, при цьому зазначено, що дані уточнено вчасно 03.06.2024 та 11.06.2024 відповідно.

Працівник ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_5 прийнятий на роботу 10.12.2014, що підтверджується наказом № 91 від 10.12.2014. На підставі заяви ОСОБА_5 від 30.04.2024 наказом № 18 від 01.05.2024 переведений на дистанційну роботу.

При цьому, як вбачається із військово-облікового документу ОСОБА_5 (номер в реєстрі Оберіг 9), сформованого в додатку «Резерв+», останній отримав тип відстрочки «заброньований» до 07.06.2025, дані уточнено 09.10.2024.

Відтак, позивач у поданому позові стверджує, що постанова № 17220 від 11.10.2024 була складена відносно нього неправомірно, оскільки норми чинного законодавства ним порушено не було.

Норми права, які застосував суд і мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і триває на час розгляду справи.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про закінчення особливого періоду на час розгляду справи Президент України не приймав, тобто особливий період діє в Україні з 17.03.2014 року і до теперішнього часу.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 21 вказаного Закону підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Водночас, відповідно до положень ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності, поміж іншого, забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання; а також несуть відповідальність за підготовку підприємств, установ та організацій до виконання мобілізаційних завдань, збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п. 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, вiйськовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ вiд 30 грудня 2022 № 1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Як вбачається із п. 2 вказаного Порядку військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється), в тому числі, в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації).

Відповідно до положень п.п. 9, 10 вказаного Порядку військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу, а відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, вiйськовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ вiд 30 грудня 2022 № 1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 цього Порядку, або відображення в електронній формі інформації, що міститься в таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія. Приймання на роботу (навчання), взяття на персональний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів.

При цьому, відповідно до п. 40 Порядку щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку та відомості оперативного обліку підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку, та реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій.

Пунктом 87 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, вiйськовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ вiд 30 грудня 2022 р. № 1487 передбачено, що посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема за неподання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць, за прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку, незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці, несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 7 та ст. ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції,у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , як в.о. голови правління ПрАТ «Тесмо-М» допустив до роботи працівників, які заброньовані, але згідно записів в облікових документах зняті з військового обліку на підставі наказу МО України від 09.06.2006, а також допустив до роботи працівника без військо-облікового документу.

Разом з тим, з матеріалів справи судом об`єктивно встановлено, що працівники ПрАТ «Тесмо-М» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заброньовані до 07.06.2025 та 24.07.2025 відповідно, а дані уточнено вчасно 03.06.2024 та 11.06.2024 відповідно, що відображається в їхніх військово-облікових документах, сформованих в електронній формі, друковані копії яких містяться в матеріалах справи.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що склад правопорушення в описуваному випадку за встановлених обставин у справі - відсутній.

Стосовно порушення порядку обліку військовозобобов`язаного працівника ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_5 прийнято на роботу 10.12.2014. У вказаний період часу була чинною Постанова КМУ від 9 червня 1994 року № 377.

З проаналізованих судом вище норм законодавства вбачається, що з набуттям чинності Порядком № 1487 30.12.2022, ПрАТ «Тесмо-М» було зобов`язане складати або оновлювати та затверджувати щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку військовозобов`язаних на підприємстві. Отже, після набрання Постановою КМУ чинності, такі списки мали бути складені або оновлені Товариством станом на 01.01.2024 до 25.01.2024.

Проте, як стверджує сам позивач, до цієї дати 25.01.2024, ПрАТ «Тесмо-М» не перевірило у ОСОБА_5 наявність військово-облікового документу, а відтак відповідно допустило порушення Порядку організації та ведення військового обліку.

Однак, суд зазначає про те,Ю що станом на 25.01.2024 ст. 210-1 КУпАП діяла в редакції Закону № 1357-1Х від 30.03.2021, відповідно до якої:

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період -

тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 3 в ст. 210-1 КУпАП, на підставі якої оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у сумі 34000,00 грн, що складає дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, набула чинності з 19.05.2024 шляхом викладення ст. 210-1 КУпАП в редакції Закону № 3696-ІХ від 09.05.2024.

Отже, судом встановлено неправильне застосування норми матеріального права під час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача у справі.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення зворотної сили не мають.

Відтак, можна прийти висновку, що, накладаючи на ОСОБА_1 штраф за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем було застосовано закон, який посилює відповідальність і не має зворотної сили в часі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в першому випадку відповідачем не доведено наявності складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а у другому випадку відповідачем притягнуто позивача до відповідальності з порушенням норм матеріального права, а саме застосовано адміністративне стягнення за положеннями статті, дія якої не могла поширюватись на вчинене позивачем правопорушення, оскільки таке правопорушення було скоєне до набрання чинності цією статтею в новій редакції.

Відтак, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є неправомірним.

Окрум того, суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень на виконання ухвали суду про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення у межах якої винесено оскаржувану постанову відносно ОСОБА_1 суду надано лише копію указаної постанови., внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність інших доказів у справі, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень, в силу приписів ст. 77 КАС України, покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

В ситуації, що розглядається судом, відповідачем суб`єктом владних повноважень, указаний принцип недотримано, а вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, «поза розумним сумнівом» не доведено.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду не надані, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати.

Отже, керуючись ст. ст. 210, 210-1, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 159, 162, 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 17220 від 11.10.2024, згідно якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн, - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20.12.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ